СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2020 р.                                                                              Справа № 905/914/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя             Бородіна Л.І., суддя  Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М., 
представники сторін не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Тітан" (вх.№3643Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Боковою Ю.В., час проголошення рішення - 12:20год., дата складання повного тексту рішення - 31.10.2019, у справі №905/914/19 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Малиновка", с. Малинівка, Нікольський район, Донецька обл.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача,  ОСОБА_1 , с. Приазовське, Мангушський район, Донецька обл., 
до 1-го відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Тітан", с. Приазовське, Мангушський район, Донецька обл., 2-го відповідача державного реєстратора Мангушської державної районної адміністрації, смт. Мангуш, Мангушський район, Донецька обл., 
про визнання недійсним договору емфітевзису та скасування його державної реєстрації

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Малиновка" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Тітан" та державного реєстратора Мангушської державної районної адміністрації про визнання недійсним договору емфітевзису, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ СГП "Тітан", та скасування його державної реєстрації, виключивши з Державного реєстру запис про державну реєстрацію іншого речового права емфітевзису земельної ділянки площею 5, 40га з кадастровим номером №1423981100:06:000:0579, зареєстроване за №19348363 від 03.03.2017 за ТОВ СГП "Тітан".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ "Малиновка" та ОСОБА_1 01.09.2007 був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 12 років; 29.06.2017 ТОВ "Малиновка" подало державному реєстратору заяву про проведення державної реєстрації прав за договором оренди, однак, державний реєстратор у своєму рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень зазначив, що речове право (емфітевзис) на дану земельну ділянку вже зареєстровано за іншим суб`єктом господарювання - ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан".
Як вказує позивач, власник земельної ділянки - ОСОБА_1 на час дії договору оренди земельної ділянки від 01.09.2007 позбавлений права повторної її передачі в оренду чи користування іншій особі; ТОВ "Малиновка" продовжує користуватись спірною земельною ділянкою, що підтверджується податковою звітністю за 2017, 2018 роки, що на думку позивача, свідчить про те, що оспорюваний договір емфітевзису не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Позивач посилається на те, що державний реєстратор не мав підстав для здійснення реєстрації права користування ТОВ СГП "Тітан" спірною земельною ділянкою за наявності чинного і зареєстрованого договору оренди, укладеного з ТОВ "Малиновка".
Крім того, позивач зазначає, що на підставі волевиявлення орендодавця на продовження дії договору оренди 10.12.2018 між ОСОБА_1 та ТОВ "Малиновка" було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.09.2007; строк дії договору продовжено до 2056 року.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 позовні вимоги задоволено; визнано недійсним договір емфітевзису від 23.02.2017, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ СГП "Тітан", зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 19348363 від 03.03.2017 за ТОВ СГП "Тітан"; скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права (емфітевзису)  №19348363 від 03.03.2017 щодо земельної ділянки площею 5, 40га з кадастровим номером №1423981100:06:000:0579 за ТОВ СГП "Тітан"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Тітан" і державного реєстратора Мангушської державної районної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Малиновка" судовий збір в сумі по 1 921, 00грн з кожного.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що оспорюваний договір емфітевзису був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "Тітан" та ОСОБА_1 під час дії договору оренди, укладеного з позивачем; в порушення вимог законодавства України державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Мангушської районної державної адміністрації Попруженко А.В. при проведенні державної реєстрації речового права за договором емфітевзису від 23.02.2017, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ СП "Тітан" належним чином не перевірено наявність права оренди на дану земельну ділянку за позивачем, внаслідок чого неправомірно здійснено повторну реєстрацію права користування цією земельною ділянкою, що є недопустимим. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору емфітевзису від 23.02.2017, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ СГП "Тітан" та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права (емфітевзису) №19348363 від 03.03.2017 щодо земельної ділянки площею 5, 40га з кадастровим номером №1423981100:06:000:0579 за ТОВ СГП "Тітан".
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Тітан" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, а провадження у справі закрити. Також апелянт просить компенсувати йому здійснені витрати, пов`язані з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій ТОВ "Малиновка" у розмірі 25 763, 00грн, виходячи із розрахунку: 20 000, 00грн витрат на професійну правничу допомогу та 5 763, 00грн судового збору за подання апеляційної скарги. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що матеріалами справи не встановлено, яке суб`єктивне право ТОВ "Малиновка" підлягає захисту: володіння, користування земельною ділянкою чи поновлення договору оренди (переважне право). Апелянт вважає, що позивачем було навмисно невірно визначено статус учасників справи щодо власника земельної ділянки - ОСОБА_1 ; на думку апелянта, спір про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за участю фізичної особи, при правильному визначенні статусу усіх учасників справи, не може бути віднесений до розгляду господарських судів, з підстав встановленої юрисдикції.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Тітан" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі №905/914/19; встановлено учасникам справи строк до 26.12.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; встановлено учасникам справи строк до 26.12.2019 для подання заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на 09.01.2020 об 11:30год.
27.12.2019 (24.12.2019 подано до підприємства поштового зв`язку) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.12174), зазначає, що належним відповідачем у спірних правовідносинах є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у єдиному державному реєстрі. Як вказує позивач, використання спірної земельної ділянки відповідачем є недопустимим, оскільки договір емфітевзису та його подальша реєстрація суперечить Цивільному кодексу України, іншим актами цивільного законодавства. З огляду на викладене, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 21.10.2019 - без змін.
Від інших учасників справи відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
Від учасників справи заяв і клопотань до Східного апеляційного господарського суду не надходило.
Учасники справи також не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні, уповноважені представники в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча сторони були належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання.   
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, апелянт і інші учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, а неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, про що учасники були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2019, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 01.09.2007 між ОСОБА_1 (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Малиновка" (далі - орендар) був укладений типовий договір оренди землі (далі - договір оренди), згідно з пунктом 1 якого, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №742541 від 29.01.2007, яка знаходиться на території Бердянської сільської ради Першотравневого району Донецької області.
Згідно з пунктом 2 договору оренди, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5, 40га, у тому числі рілля 5, 40га.
Відповідно до пункту 8 договору оренди, цей договір укладено на 12 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Згідно з пунктом 15 договору оренди, земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. 
Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункт 16 договору оренди). 
Передання земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення (пункт 18 договору оренди).
Відповідно до пункту 19 договору оренди, орендарю надається право обміну орендованої земельної ділянки лише за згодою орендодавця. 
Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (пункт 20 договору оренди).
Згідно з пунктом 21 договору оренди, після припинення цього договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.  
Відповідно до положень договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення  згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
Сторони договору оренди також узгодили умови його зміни і припинення.
Так, дія договору оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. 
Дія цього договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін. Сторони погоджуються з тим, що дострокове розірвання договору можливе лише за взаємною згодою сторін за умови письмового попередження зацікавленою стороною іншої сторони не пізніше ніж за один рік до дати розірвання договору. 
Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. 
Договір оренди підписаний представниками сторін та зареєстрований у Першотравневому РВ ДРФ ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.12.2007 за № 040716600293.
Листом від 04.09.2019 №171/106-19 Відділу у Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області підтверджено, що згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Розділ 4 "Записи державної реєстрації договорів оренди землі" вчинено запис щодо державної реєстрації договору оренди від 27.12.2007 №040716600293 строком на 12 років на земельну ділянку загальною площею 5, 40га з кадастровим номером 1423981100:06:000:0579, що розташована на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області (за межами населених пунктів), укладеного між ТОВ "Малиновка" та громадянином ОСОБА_1 .
Згідно наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі земельної ділянки, ОСОБА_1 передав, а ТОВ "Малиновка" в особі директора Лифар О.В. прийняв в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5, 40га. 
Доказів дострокового розірвання договору оренди матеріали справи не містять.
У подальшому, 10.12.2018 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Малиновка" було укладено додаткову угоду до договору оренди, відповідно до якої, пункт 8 договору оренди викладено в такій редакції: "Договір укладено до 10.12.2056 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію". 
Як зазначає позивач, додаткова угода до договору оренди була підписана представниками сторін, проте, не зареєстрована на виконання Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з огляду на наявність зареєстрованого іншого речового права на спірну земельну ділянку за іншим суб`єктом господарювання. 
Так, як встановлено судом першої інстанції, 23.02.2017 між ОСОБА_1 (далі - власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Тітан" (далі - емфітевт) було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), предметом якого є земельна ділянка загальною площею 5, 40га, кадастровий номер - 1423981100:06:000:0579, яка розташована на території Бердянської сільської ради Донецької області. 
Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, щодо якої власник передає емфітевту право розпорядження та право цільового використання (емфітевтичне право) вказаної земельної ділянки, зберігаючи за собою право володіння нею. 
Земельна ділянка відведена в натурі (на місцевості) у встановленому порядку і належить власнику на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку  серія ЯБ № 742541, виданого 29.01.2007 на підставі розпорядження голови Першотравневої райдержадміністрації від 05.09.2006 за №371 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за №010716600062.  
Згідно з пунктом 1.3. договору емфітевзису, земельна ділянка передається емфітевту з метою виробництва сільськогосподарської продукції та розміщення відповідної виробничої інфраструктури.
Відповідно до пункту 3.1. договору емфітевзису сторони домовилися, що емфітевтичне право за цим договором встановлено на строк 100 (сто) років. 
Згідно з пунктом 9.1. договору емфітевзису, він набирає чинності після його підписання сторонами, з наступною державною реєстрацією, і діє до виконання сторонами його умов.  
Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №81981696 від 07.03.2017, договір емфітевзису був зареєстрований державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації Попруженко А.В. 03.03.2017, номер запису про інше речове право 19348363.
Відповідно до акту про передачу та прийом в право користування земельної ділянки (кадастровий номер 1423981100:06:000:0579), ОСОБА_1 передав, а ТОВ СП "Тітан" в особі в.о. директора Чернова В.В., діючого на підставі Статуту (емфітевт),  прийняв земельну ділянку, що розташована на території Бердянської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5, 40га.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до пункту 2.1 договору емфітевзису, передача емфітевтичного права здійснюється безкоштовно. Емфітевт сплачує власнику плату за користування емфітевтичним правом завчасно за 100 (років) в розмірі 114 037, 27грн, в тому числі, податок з доходів фізичних осіб. Плата за користування емфітевтичним правом не переглядається та залишається незмінною протягом усієї дії договору.
Відповідачем надано довідку №421 від 19.07.2019 про розмір нарахованої та виплаченої плати за користування емфітевтичним правом ОСОБА_1 , згідно якої ТОВ СП "Тітан" повідомляє, що ОСОБА_1 є їх пайовиком з 2017 року згідно договору емфітевзису; у 2017 році на виконання умов договору емфітевзису, за користування емфітевтичним правом щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1423981100:06:000:0579 площею 5, 40га була нарахована та виплачена плата в розмірі 114 037, 27грн.
До довідки відповідачем не додано первинних у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" документів сплати          ОСОБА_1 плату за користування емфітевтичним правом в розмірі 114 037, 27грн. 
Пунктами 3.3.-3.5 договору емфітевзису передбачено, що емфітевт має право приступати до використання земельної ділянки після підписання цього договору. Емфітевт зобов`язаний зареєструвати право користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку. Після закінчення строку дії договору, він вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, в разі, якщо ні одна зі сторін не попередила письмово, не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, другу про свій намір не поновлювати його на новий строк.
Договір емфітевзису припиняє свою дію у випадках: при набутті емфітевтом земельної ділянки у власність в порядку, передбаченому Земельним кодексом України; викупу власником емфітевтичного права; за інших підстав, передбачених чинним законодавством України. 
Як зазначає позивач і вбачається із матеріалів справи, до ТОВ "Малиновка" зверталась ОСОБА_2 в інтересах пайовика ОСОБА_1 із заявами від 05.04.2017 і 17.11.2017, в яких просила позивача виплатити орендну плату в грошовому еквіваленті за 2017-2018 роки за користування земельною ділянкою 1423981100:06:000:0579 згідно договору від 01.09.2007; грошові кошти просить перерахувати на зазначені у заяві рахунки.
Згідно наданих позивачем копій платіжних доручень, на зазначений у заяві рахунок орендна плата була перерахована 03.10.2017 і 03.12.2018 позивачем за 2017 і 2018 роки.  
Поряд з цим, згідно наданих позивачем повідомлень ОСОБА_2 як представника ОСОБА_1 від 17.11.2017 і 16.05.2019, було повідомлено позивача, що ОСОБА_1 не має наміру укладати новий договір оренди чи додаткову угоду.  
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_2. як представника ОСОБА_1
Згідно наданих позивачем пояснень і як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є засновником і кінцевим бенефіціарним власником  Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Тітан".
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що лист-повідомлення про розірвання договору оренди землі від 16.05.2019 та повідомлення про відсутність наміру укладати новий договір чи додаткову угоду з ТОВ "Малиновка" від 17.11.2017, які підписані ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 не є належними і допустимими доказами розірвання договору оренди, оскільки, матеріали справи не містять доказів повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1. ОСОБА_2.; умовами договору оренди встановлений порядок його розірвання: за взаємною згодою сторін, однак, доказів взаємної згоди сторін на розірвання договору матеріали справи не містять; до того ж, в повідомленні від 17.11.2017 йдеться про незгоду ОСОБА_1 продовжувати правовідносини з оренди  землі з позивачем саме після закінчення строку дії договору.  
Таким чином, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що строк дії договору оренди, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Малиновка" та ОСОБА_1 спливав 27.12.2019.
У матеріалах справи міститься оригінал нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 , в якій останній повідомив про такі обставини: 01.09.2007 ним було укладено договір оренди з ТОВ "Малиновка", який зареєстрований у Першотравневому РВ ДРФ ДП "Центр ДЗК", про що у державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 27.12.2007. Цей договір достроково розірвано не було. 10.12.2018 ОСОБА_1 уклав додаткову угоду з ТОВ "Малиновка" про продовження дії договору оренди. Позовні вимоги ТОВ "Малиновка" вважає правомірними. 
Стосовно договору емфітевзису ОСОБА_1 пояснив таке: на початку 2017 року він звернувся до ОСОБА_2  - власника/керівника Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Тітан"  і запропонував надати у користування ТОВ сільськогосподарському підприємству "Тітан" за договором емфітевзису земельну ділянку площею 5, 40га з кадастровим номером 1423981100:06:000:0579, оскільки вважав, що договір оренди з ТОВ "Малиновка" закінчився. Як вказує ОСОБА_1 , в кінці 2018 року він приїхав до ТОВ "Малиновка" і дізнався, що договір оренди з ТОВ "Малиновка" ще дійсний, а орендну плату за договором отримує ОСОБА_2 по нотаріально посвідченій довіреності від 23.02.2017. ОСОБА_1 у заяві зазначає, що такою довіреністю він дійсно уповноважував ОСОБА_2 вчиняти від його імені дії, але вважав, що вони стосуються тільки договору емфітевзису; коли він дізнався про те, що ОСОБА_2 отримує орендну плату від ТОВ "Малиновка", він не зміг скасувати довіреність, оскільки був відсутній паспорт, але після відновлення паспорту така довіреність була ним скасована. ОСОБА_1 також зазначає, що після скасування договору емфітевзису від 23.02.2017 та у випадку звернення до нього ТОВ сільськогосподарського підприємства "Тітан", він готовий повернути гроші, які отримав за договором емфітевзису за виключенням тих сум, які ОСОБА_2 отримала за нього від ТОВ "Малиновка" в якості орендної плати. ОСОБА_1 у заяві підтвердив, що ознайомлений зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань. Позовні вимоги просить задовольнити. 

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
За змістом статті 792 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на момент укладення договору оренди), за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Частиною 2 статті 125 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент укладення договору оренди) визначено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
А згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент укладення договорів), право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Статтею 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, що діяла на момент укладення договору оренди) визначено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація  договорів  оренди  землі  проводиться  у порядку, встановленому законом. 
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів  виникнення, переходу  або  припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 3 статті 3 цього Закону визначено, що  права на  нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону,  виникають з моменту такої реєстрації.
В пункті 4 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073 "Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі" (у редакції, що діяла на момент укладення договорів), зазначено, що забезпечення  реєстрації  договорів оренди покладається на  відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного  і районного підпорядкування; Київське і  Севастопольське   міське   управління   земельних ресурсів. 
Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку, факт  державної  реєстрації  засвідчується  у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом  голови відповідної ради, Київської,  Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи.
Таким чином, державна реєстрація договору оренди відповідно до законодавства, що діяло у 2007 році, здійснювалася відповідними державними органами земельних ресурсів шляхом проставлення відповідної відмітки на останній сторінці всіх примірників договору оренди землі.
Договір оренди землі від 01.09.2007, укладений між ТОВ "Малиновка" та ОСОБА_1 , був зареєстрований у передбаченому законом порядку, що підтверджується відповідним записом від 27.12.2007 року на останній сторінці договору з підписом посадової особи і печаткою органу державної реєстрації.
В силу частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у чинній редакції), речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов, зокрема, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Таким чином, право оренди ТОВ "Малиновка" на зазначену вище земельну ділянку є дійсним, оскільки договір оренди зареєстрований у передбаченому законом станом на 2007 рік порядку; матеріали справи не містять належних і допустимих доказів визнання недійсними договору оренди або його розірвання.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач є законним користувачем спірної земельної ділянки.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду землі", орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У спірних правовідносинах позивач в обґрунтування вимоги про визнання договору емфітевзису недійсним посилається на те, що він як орендар спірної земельної ділянки на підставі чинного договору оренди подав державному реєстратору заяву про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, однак, державний реєстратор у своєму рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень зазначив, що речове право (емфітевзис) на дану земельну ділянку вже зареєстровано за іншим суб`єктом господарювання - ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан" (на підставі оспорюваного договору емфітевзису).
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що з 01.01.2013 почала діяти нова система реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачена викладеним у новій редакції Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до положень статті 3 якого, засадами державної реєстрації прав, є зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на момент реєстрації договору емфітевзису від 23.02.2017) визначено, що порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень включає, зокрема, встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України                                                       від 25.12.2015 №1127, встановлено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Отже, до повноважень державного реєстратора входить дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснення запиту для встановлення наявності або відсутності вже зареєстрованих речових прав, які виникли до 01.01.2013 на об`єкт нерухомого майна є обов`язком державного реєстратора.
У листі від 06.08.2013 №2951/05-15-13 "Щодо запобігання випадкам подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними право набувачами", який носить роз`яснювальний характер щодо проведення реєстраційних дій державним реєстратором, Державною реєстраційною службою України було роз`яснено, що з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв),   державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).
Судова колегія зазначає, що для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.
Одночасне існування державної реєстрації кількох прав на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №823/378/16.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, договір оренди, укладений між ТОВ "Малиновка" та ОСОБА_1 , не був припинений на час реєстрації державним реєстратором прав за договором емфітевзису за ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан".
Однак, через неналежне виконання державним реєстратором його обов`язків під час розгляду заяви ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан" про державну реєстрацію права за договором емфітевзису та прийняття відповідного рішення про його реєстрацію, за наявності права оренди на цю ж земельну ділянку у позивача, призвело до подвійної державної реєстрації права.
Зазначене спростовує доводи апелянта, що матеріалами справи не встановлено, яке суб`єктивне право ТОВ "Малиновка" підлягає захисту: володіння, користування земельною ділянкою чи поновлення договору оренди (переважне право), оскільки позивач, звертаючись до суду із позовом про визнання договору емфітевзису недійсним та скасування запису про його реєстрацію, надав обґрунтування щодо обмеження його прав як орендаря спірної земельної ділянки на підставі чинного договору оренди здійснити державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з огляду на те, що речове право (емфітевзис) на дану земельну ділянку вже зареєстровано за іншим суб`єктом господарювання - ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан" (на підставі оспорюваного договору емфітевзису)
Судова колегія зазначає, що відповідно до положень статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Тобто, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який передбачено нормою матеріального права.
Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 Цивільного кодексу України.
Судова колегія зазначає, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.
У силу припису частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме, - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
У спірних правовідносинах, під час дії укладеного з позивачем договору оренди, тобто, коли позивач мав законні права користування земельною ділянкою на передбачених договором оренди умовах, між ОСОБА_1 та ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан" був укладений договір емфітевзису.
Відповідно до частини 1 статті 102-1 Земельного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 395 Цивільного кодексу України, емфітевзис є речовим правом на чуже майно.
Відповідно до глави 33 Цивільного кодексу України, емфітевзис - це право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, яке посвідчується договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою. Це право встановлюється договором між власником земельної ділянки й особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевт).
Однак, згідно матеріалів справи, на момент укладення оспорюваного договору емфітевзису, законним землекористувачем земельної ділянки, право користування якою було передано ТОВ сільськогосподарському підприємству "Тітан" за договором емфітевзису, був позивач.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що укладення між ОСОБА_1 та ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан" договору емфітевзису за наявності оформленого у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою у ТОВ "Малиновка", повністю нівелює законне право останнього як землекористувача на користування земельною ділянкою за договором оренди, у той час, як законом орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку.
Тобто, в момент вчинення договору емфітевзису сторонами не було дотримано вимоги частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним договору емфітевзису від 23.02.2017, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан", зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 19348363 від 03.03.2017 за ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан".
Разом із тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, в порушення вимог законодавства України, державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Мангушської районної державної адміністрації Попруженко А.В. при проведенні державної реєстрації речового права за договором емфітевзису від 23.02.2017 належним чином не перевірено наявність права оренди на дану земельну ділянку за позивачем, внаслідок чого неправомірно здійснено повторну реєстрацію договору емфітевзису щодо однєї і тієї самої земельної ділянки, що є недопустимим.
З урахуванням викладеного і дійшовши висновку про визнання недійсним договору емфітевзису від 23.02.2017, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про обґрунтованість вимоги позивача скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права (емфітевзису)  № 19348363 від 03.03.2017 щодо земельної ділянки площею 5, 40га з кадастровим номером №1423981100:06:000:0579 за ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан".

Щодо доводів апелянта, що спір про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за участю фізичної особи, при правильному визначенні статусу усіх учасників справи, не може бути віднесений до розгляду господарських судів, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Вимоги позивача у даній справі полягають в усуненні порушення його законного права оренди землі з боку інших осіб. Реалізація таких вимог заявлена шляхом: визнання недійсним договору емфітевзису, сторонами якого є ТОВ сільськогосподарське підприємство "Тітан" та ОСОБА_1 , а предметом - земельна ділянка, що перебуває в оренді позивача; скасування державної реєстрації, шляхом виключення з Державного реєстру запису про державну реєстрацію права емфітевзису земельної ділянки за ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан", яка вчинена на підставі оспорюваного договору.
Скасування державної реєстрації шляхом виключення з Державного реєстру запису про державну реєстрацію права емфітевзису земельної ділянки за іншою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан", за яким зареєстровано по суті аналогічне право щодо тієї ж самої земельної ділянки.
Тобто, зазначений спір  пов`язаний  з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку ТОВ сільськогосподарським підприємством "Тітан", за яким зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто, у спірних правовідносинах - ТОВ сільськогосподарське підприємство "Тітан". 
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16.
Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
Згідно зі статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, щодо неналежного визначення позивачем складу учасників справи. 
В цілому, судова колегія розцінює такі доводи апелянта виключно як такі, що спрямовані на затягування розгляду справи.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленого законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 в справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза, "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 21.10.2019 у справі №905/914/19 слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Тітан" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2019 у справі №905/914/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.01.2020. 

Головуючий суддя                                                                    Л.М. Здоровко

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

       Суддя                                                                                           В.В. Лакіза