Ухвала
 
27 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 638/16618/16-ц
провадження № 61-2754ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які за адресою його проживання: АДРЕСА_1 надає КП «ХТМ».
Посилаючись на те, що відповідач вартість наданих йому послуг сплачує не у повному обсязі, з урахуванням уточнених у січні 2019 року позовних вимог КП «ХТМ» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2015 року у розмірі 13 875,95 грн, три відсотки річних у сумі 448,98 грн, інфляційні втрати у сумі 4 179,60 грн, а також судовий збір у розмірі 1 378 грн.
Заперечуючи проти позову, у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі свідоцтва від 10 лютого 2004 року він є власником квартири АДРЕСА_2 опалювальна площа якої становить 55,3 кв. м.
Посилаючись на те, що він у вказаній квартирі фактично не проживає, договір між ним та КП «ХТМ» про надання послуг з теплопостачання не укладався, доказів отримання вказаних послуг КП «ХТМ» не надано, з урахуванням уточнених у квітні 2019 року позовних вимог ОСОБА_1 просив встановити, що опалювальна площа належної йому квартири становить 55,3 кв. м, встановити порушення КП «ХТМ» передбаченого статтею 33 Конституції України права вільного вибору місця проживання, у зв`язку з чим місце реєстрації не є місцем отримання послуг, які надає відповідач, зобов`язати КП «ХТМ» списати його заборгованість як безнадійну, визнати відкриття КП «ХТМ» на його ім`я особового рахунку       № НОМЕР_1 протиправним та зобов`язати закрити його, стягнути з КП «ХТМ» на відшкодування завданої неправомірними діями шкоди 23 400 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 серпня              2019 року позов КП «ХТМ» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2015 року у розмірі 8 802 грн 47 коп., три відсотки річних у сумі 448 грн 98 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 179 грн 60 коп., а також 873 грн 70 коп. судового збору. 
В іншій частині у задоволенні позову КП «ХТМ», а також у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 серпня        2019 року залишено без змін.
08 лютого 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом первісного позову є стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2015 року у сумі 13 875,95 грн, три відсотки річних у сумі 448,98 грн, інфляційні витрати у сумі 4 179,60 грн та судовий збір у розмірі 1 378 грн.
Предметом зустрічного позову є встановлення порушення КП «ХТМ» передбаченого статтею 33 Конституції України права вільного вибору місця проживання, у зв`язку з чим місце реєстрації не є місцем отримання послуг, які надає відповідач; зобов`язати КП «ХТМ» списати його заборгованість як безнадійну; визнати відкриття КП «ХТМ» на його ім`я особового рахунку № НОМЕР_1 протиправним та зобов`язати закрити його; стягнути з КП «ХТМ» на відшкодування завданої неправомірними діями шкоди 23 400 грн.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
Разом з тим, касаційна скарга містить посилання заявника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес та має для заявника виняткове значення, а також те, що суд відніс справу до категорії малозначних помилково є необґрунтованими та зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями. 
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), в), г) пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Зазначення у постанові Харківського апеляційного суду від 26 грудня              2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                          І. В. Литвиненко  
 
                                                                                       В. С. Висоцька
 
                                                                                                      І. М. Фаловська