ПОСТАНОВА
Іменем України

13 лютого 2020 року 
Київ
справа №120/885/19-а
адміністративне провадження №К/9901/32573/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Дашутіна І.В.,
суддів: Жука А.В.,  Яковенка М.М., 

розглянув в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Франовської К.С. (головуючого), Совгири Д.І., Кузьменко Л.В. у справі №120/885/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.           ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області та просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо неповного нарахування та виплати належного йому грошового забезпечення за період з 16 березня 2017 року до дня звільнення з військової служби в СБУ;
- зобов`язати відповідача невідкладно здійснити нарахування та виплату належного за період з 16 березня 2017 року до дня звільнення із служби матеріального та грошового забезпечення всіх видів за посадою заступника начальника Могилів-Подільського МРВ УСБУ у Вінницькій області, з урахуванням отриманих сум за вказаний період в загальній сумі 275 838,38 грн.
2.           Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року позов задоволено частково.
2.1. Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, які полягають у неповному нарахуванні та невиплаті військовослужбовцю ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення за період з 18.03.2017 року до моменту звільнення з військової служби в СБУ в порушення вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України №1262/2007 від 27.12.2007 року та Інструкції про грошове забезпечення та витрати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої Наказом СБУ № 35/ДСК від 23.01.2008 року;
- зобов`язано Управління Служби безпеки України у Вінницькій області нарахувати відповідно до вимог Інструкції про грошове забезпечення та витрати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої Наказом СБУ № 35/ДСК від 23.01.2008 року та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 18.03.2017 року до 19.06.2019 року (моменту звільнення з військової служби в СБУ) з урахуванням розміру премій та надбавок, встановлених до прийняття наказу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області № 50-ОС від 16.03.2017 року, за вирахуванням сум виплат, здійснених відповідачем у період з квітня 2017 року по липень 2018 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
2.2. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові.
3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено: 
3.1. ОСОБА_1 з 12.07.2004 року проходив військову службу в Службі безпеки України за контрактом, перебував на посаді заступника начальника Могилів-Подільського МРВ УСБУ у Вінницькій області.
3.2. Згідно витягу з наказу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області №50-ОС від 16.03.2017 року майора ОСОБА_1 з 16.03.2017 року зараховано у розпорядження за підпунктом «в» пункту 48 (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) без збереження раніше встановлених надбавок, доплат та преміювання згідно з Інструкцією про грошове забезпечення та витрати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України № 35/ДСК від 23.01.2008 року, звільнивши його з посади заступника начальника міжрайонного відділу.
3.3. У матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_1 від 18.12.2018 року начальнику УСБУ у Вінницькій області щодо перерахунку та виплати розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавок за вислугу років, відповідно до Постанови КМУ від 30.08.2017 року №704, з урахуванням часу перебування у розпорядженні.
3.4. Листом Управління Служби безпеки України у Вінницькій області №53/М-24/8 від 08.01.2019 року позивача повідомлено, що відповідно до Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, зберігається протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження. З урахуванням норм відомчих нормативних актів, на даний час немає підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні та на яких покладено виконання окремих завдань, що визначаються тимчасовими функціональними обов`язками.
3.5. 24.01.2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся із рапортом до начальника УСБУ у Вінницькій області за роз`ясненнями (із посиланням на конкретні положення нормативно-правових актів) щодо підстав неповної виплати грошового забезпечення у період з березня 2017 року по липень 2018 року та повного припинення виплат грошового забезпечення з серпня 2018 року.
3.6. За результати опрацювання вказаного звернення, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області повідомило позивача, що умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, зокрема таким, що перебувають у розпорядженні за підпунктом «в» пункту 48 Положення, встановлені відомчими нормативно-правовими актами до 01.03.2018 року та після цієї дати, відрізняються. З 01.03.2018 року порядок виплати зазначеним категоріям військовослужбовців встановлено главами 1, 4 розділу IV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом ЦУ СБУ № 515/ДСК від 10.04.2018 року. Згідно пункту 2 глави 1 розділ IV вказаної Інструкції, до військовослужбовців, стосовно яких не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або такий вид заходу в подальшому було скасовано або змінено, зокрема, звільнення під заставу, виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, зберігається протягом шести місяців з дня зарахування в розпорядження. З огляду на викладене, оскільки з дня зарахування у розпорядження минуло більше шести місяців, підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення з урахування норм Інструкції № 515/ДСК - відсутні.
3.7. Не погоджуючись з вказаними діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
4. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень підпункту 3.5.1 пункту 3.5 Інструкції № 35/ДСК та враховуючи зміну відносно позивача 18.03.2017 року запобіжного заходу, дійшов висновку, що в даному випадку виплата позивачу грошового забезпечення мала бути поновлена та виплачуватись Управлінням Служби безпеки України у Вінницькій області з моменту настання вказаної обставини, тобто з 18.03.2017 року. Припинення з серпня 2018 року виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення є порушенням прав позивача на належне грошове забезпечення визначене Конституцією України, Законом України «Про Службу безпеки України» та Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України № 1262/2007 від 27.12.2007 року.
4.1. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що юридично-значимим в межах спірних правовідносин є наказ, як такий що породжує правові наслідки, встановлює права та відповідні обов`язки для нарахування та виплати позивачу надбавок, доплат та премій. Самі по собі дії суб`єкта владних повноважень у даному випадку не створюють таких наслідків. Доказів того, що позивач оскаржив наказ, яким визначено його грошове забезпечення на період виведення у розпорядження, визнання його протиправним та скасованим суду не надано. Тому, з огляду на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність правових підстав для надання правової оцінки щодо суті наявності або відсутності права у відповідача на здійснення виплати позивачу зазначених надбавок, доплат та премій.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5.          Позивач звернувся із касаційною скаргою, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.
6.          Касаційна скарга аргументована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права, а саме - приписів Закону України «Про Службу безпеки України», Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України та Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України. Зазначає також про порушення норм процесуального права, оскільки відмовляючи в позові з огляду на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, апеляційний суд не перевірив законність вимог позивача та не забезпечив ефективний захист прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
7. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
8. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
9. Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
12. Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
13. При цьому, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
14. Ефективним засобом (способом) порушеного права слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
15. Слід враховувати, що способи захисту права, як передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності щодо захисту прав. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
13. Так, відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
14. Відповідно до приписів частини другої указаної статті, суд може захистити право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
15. Тобто, вказаними нормами права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним. 
16. Застосування ж конкретного способу захисту порушеного у сфері публічно-правових відносин права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
17. Крім цього, згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
18. Відтак, колегія суддів наголошує, що з метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого частиною першою статті 2 КАС України, щодо ефективного поновлення прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень.
19. При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України спрямовує правосуддя в адміністративних справах саме на забезпечення реалізації права особи на ефективний судовий захист, створюючи судам всі необхідні механізми для гарантування цього.
20. Судова колегія враховує також, що зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні.
21. Тобто, враховуючи законодавчо встановлений обов`язок вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, суд апеляційної інстанції, обмежившись висновком про невірно обранений позивачем спосіб порушеного права не врахував приписів частин 2, 4 статті 9 КАС України та не вжив відповідних процесуальних дій для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
22. Вказане призвело до неправильного застосування судом норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення апеляційного суду з направленням справи на новий апеляційний розгляд.
23. Відтак, доводи позивача про неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права знайшли своє підтвердження.
24. Зазначене дає підстави для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, тобто допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.
25. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
26. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 353 КАС України).
27. Таким чином, справу необхідно направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
28. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
29. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
30. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року - скасувати.
31. Справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - направити на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
32. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Cуддя-доповідач                                                                                    І.В. Дашутін

Судді                                                                                                        А.В. Жук 

                                                                                                                 М.М. Яковенко