УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 679/1231/19
Провадження № 22-ц/4820/168/20
Категорія: 54

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 лютого 2020 року м. Хмельницький 

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
         секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю апелянта ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 та представника відповідача Козійчука О.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №679/1231/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року (повне судове рішення складено 25 жовтня 2019 року, суддя Стасюк Р.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені і за довіреністю якого діє відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись в серпні 2019 року з вказаним позовом ОСОБА_1 зазначав, що з 21.06.1993 року до 14.11.2012 року він працював у транспортному цеху ВП Хмельницька АЕС на посаді водія, з 14.12.2012 був переведений на посаду інженера з експлуатації служби фізичного захисту (СФЗ) та після підвищення кваліфікації інженером з експлуатації 2 категорії СФЗ і за ним була закріплена зміна «Д». 30.03.2018 року його було ознайомлено із розпорядженням начальника СФЗ ОСОБА_3 від 29.03.2018 року про його переведення у резервну зміну «Е», про що він вчинив запис «незаконне переведення» та приступив до роботи згідно графіку. Позивач вважає, що з того часу відношення до нього зі сторони керівництва СФЗ стало упередженим і при проведенні чергових перевірок знань правил радіаційної безпеки та правил охорони праці йому почали ставити незадовільні результати і відстороняти від роботи. Так розпорядженням начальника СФЗ ОСОБА_3 №38 від 01.03.2019 його в черговий раз було відсторонено від роботи «у зв`язку з незадовільним результатом чергової перевірки знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ФЗ» та встановлено термін підготовки до повторної перевірки знань до 01.04.2019 року. Проте після невдалої спроби пройти повторну перевірку знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ФЗ, йому призначено ще одну позачергову повторну перевірку знань на 17.04.2019 під час якої він отримав незадовільну оцінку «не знає». Від запропонованих посад професій непромислової групи позивач відмовився, оскільки розцінив це як спосіб принизити його честь і гідність, що стало підставою для винесення відповідачем 03.07.2019 року наказу від №1652-к про його звільнення з посади інженера з експлуатації 2 категорії СФЗ за п.2 ст.40 КЗпП України. Однак врахувати результати проведеної в 2016 році атестації, відповідно до якої він повністю відповідав вимогам посаді інженера з експлуатації 2 категорії СФЗ керівництво відмовилось. Косік зазначає, що такими діями відповідача йому було спричинено і моральну шкоду. Тому позивач просив суд скасувати наказ про його звільнення, поновити його на посаді інженера з експлуатації 2 категорії СФЗ, виплативши на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 липня 2019 року та моральну шкоду.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта суд невірно надав оцінку показанням свідків, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Апелянт посилається на те, що суд у своєму рішенні зазначив, що висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі і оцінив тільки пункт 2.8 Положення про порядок проведення атестації працівників ДП НАЕК «Енергоатом», однак суд першої інстанції не провів оцінки пунктів вказаного положення на які позивачем вказано у відповіді на відзив. Апелянт також вказує, що представником відповідача не надано жодних доказів щодо самого процесу оцінювання його знань і вважає таке ставлення до позивача і до оцінювання його знань упередженим. Зважаючи на викладене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ВП ХАЕС погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Так, відповідач вказує, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 вдається до переоцінки доказів, а саме показань свідків, наділяючи такі показання висновками, що суперечать дослідженим судом обставинам. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що аргументи позивача щодо його звільнення внаслідок упередженого ставлення, пов`язаного із його переведенням ґрунтуються на припущенні, а тому подані позивачем докази, що стосуються подій до моменту перевірки знань ОСОБА_1 не є належними доказами у даній справі.
Апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.
Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 з 14.12.2012 року працював інженером з експлуатації групи забезпечення експлуатації відділу забезпечення експлуатації ІТЗ ФЗ служби фізичного захисту ВП ХАЕС ДП НАЕК «Енергоатом», а у листопаді 2013 року - переведений на посаду інженера 2 категорії з експлуатації групи забезпечення експлуатації відділу забезпечення експлуатації ІТЗ ФЗ служби фізичного захисту ВП ХАЕС ДП НАЕК «Енергоатом». Ці обставини визнаються учасниками справи, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
Розпорядженням начальника СФЗ ВП ХАЕС за №220/340 від 29.11.2018 року у зв`язку із незадовільним результатом чергової перевірки знань правил радіаційної безпеки (ПРБ) інженером з експлуатації 2 категорії групи забезпечення експлуатації ІТЗ СФЗ відділу забезпечення експлуатації ІТЗ СФЗ служби фізичного захисту ОСОБА_1 (протокол перевірки знань в цеховій комісії СФЗ №6/18 від 28.11.2018 року) відсторонено позивача від роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (ДВІ) інженера з експлуатації 2 категорії ОСОБА_1 до успішного проходження повторної перевірки знань ПРБ у цеховій комісії СФЗ (а.с.15).
Також розпорядженням начальника СФЗ ВП ХАЕС за №24/25 від 13.02.2019 року у зв`язку із незадовільним результатом чергової перевірки знань правил охорони праці (ПОП) інженером з експлуатації 2 категорії групи забезпечення експлуатації ІТЗ СФЗ відділу забезпечення експлуатації ІТЗ СФЗ служби фізичного захисту ОСОБА_1 (протокол перевірки знань в цеховій комісії СФЗ №93/04 від 13.02.2019 року) відсторонено від самостійної роботи інженера з експлуатації 2 категорії ОСОБА_1 до успішного проходження повторної перевірки знань ПОП у цеховій комісії СФЗ (а.с.16).
Як слідує із розпорядження начальника СФЗ ВП ХАЕС за №38 від 01.03.2019 року у зв`язку із незадовільним результатом чергової перевірки знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ФЗ інженером з експлуатації 2 категорії групи забезпечення експлуатації ІТЗ СФЗ відділу забезпечення експлуатації ІТЗ СФЗ служби фізичного захисту ОСОБА_1 (протокол перевірки знань в цеховій комісії СФЗ №5/19 від 01.03.2019 року) відсторонено від самостійної роботи інженера з експлуатації 2 категорії ОСОБА_1 до успішного проходження повторної перевірки знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ФЗ у цеховій комісії СФЗ (а.с.17).
Згідно розпорядження начальника СФЗ ВП ХАЕС за №54/63 від 03.04.2019 року у зв`язку із незадовільним результатом повторної перевірки знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ФЗ інженером з експлуатації 2 категорії групи забезпечення експлуатації ІТЗ СФЗ відділу забезпечення експлуатації ІТЗ СФЗ служби фізичного захисту ОСОБА_1 (протокол перевірки знань в цеховій комісії СФЗ №7/19 від 27.03.2019 року) та на підставі с/з від 28.03.2019 №93-07/205 «Про відсторонення працівника за результатами повторної перевірки знань» з резолюцією Генерального директора ВП ХАЕС ОСОБА_4 зобов`язано інженера з експлуатації 2 категорії ОСОБА_1 пройти повторну перевірку знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ФЗ відповідно до обсягу знань Посадової інструкції інженера з експлуатації 2 категорії №0.ФЗ.6977.ИД-17 (а.с.18).
Відповідно до службової записки начальника СФЗ ВП ХАЕС за №93-07/260 від 18.04.2019 року, адресованій Генеральному директору Панащенку М.С. зазначено, що 01.03.2019 року, 27.03.2019 року та 17.04.2019 року інженер з експлуатації 2 категорії ГЗЕ ВЗЕ СФЗ ОСОБА_1 не пройшов чергову перевірку знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ФЗ, отримавши незадовільну оцінку «не знає», у зв`язку з чим не може бути допущений до виконання посадових обов`язків згідно Посадової інструкції №0.ФЗ.6977.ИД-17. А тому начальник ФЗ просив прийняти рішення щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_1 згідно чинного законодавства (а.с.19).
Як слідує із службової записки в.о. начальника СФЗ ВП ХАЕС за №93-07/271 від 23.04.2019 року начальнику відділу кадрів було направлено с/з від 18.04.2019 №93-07/260 для подальшої роботи (а.с.20).
Начальником відділу кадрів ВП ХАЕС листами за №51-265 від 13.05.2019 року та за №51-306 від 04.06.2019 року пропонувалися ОСОБА_1 наявні вакантні посади у ВП ХАЕС, однак ОСОБА_1 не погоджувався на переведення на запропоновані вакантні посади (а.с. 21- 22).
Рішенням Первинної профспілкової організації ВП ХАЕС від 26.06.2019 року надано згоду на звільнення інженера з експлуатації 2 категорії служби фізичного захисту ОСОБА_5 .І за п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 23 – 25).
Наказом Генерального директора ВП ХАЕС від 03.07.2019 року за №1652-к звільнено з роботи інженера з експлуатації 2 категорії СФЗ ОСОБА_1 з 05.07.2019 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (а.с.26).
Наказом Генерального директора ВП ХАЕС від 04.07.2019 року за №1666-к п. 1 наказу від 03.07.2019 №1652-к «Про звільнення ОСОБА_1 » викладено у іншій редакції, надано інженеру з експлуатації 2 категорії СФЗ ОСОБА_6 .І невикористану частину щорічної відпустки в кількості 21 календарного дня та звільнено з роботи інженера з експлуатації 2 категорії СФЗ ОСОБА_1 з 30.07.2019 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (а.с.28).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив наявність обов`язку позивача проходити відповідну перевірку знань та одержання ним незадовільних оцінок за результатами таких перевірок. Однак, належних та достатніх доказів на підтвердження наявності упередженого ставлення до позивача зі сторони керівництва СФЗ, що вплинуло на незадовільну оцінку його знань останнім надано не було. А тому суд прийшов до вірного висновку про правомірність підстав звільнення ОСОБА_1 відповідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.
Так, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника – статями 38 і 39 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу – статями 40, 41, 43, 43-1 КЗпП України та підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті18 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.
Порядок звільнення - це певна процедура, яка передбачає послідовність дій сторін трудового договору, спрямованих на його припинення, а тому залежить від того, хто виступає ініціатором розірвання трудових відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частин першої статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.
Відповідно до 2.8 Положення про порядок проведення атестації працівників ДП НАЕК «Енергоатом» ПЛ-К.0.07.574-14 зазначено, що атестація не звільняє працівника від періодичних та позачергових перевірок знань правил, норм і стандартів з ядерної, радіаційної, пожежної безпеки, технічної експлуатації АЕС, охорони праці (а.с. 87 - 99).
Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального права є голослівними, адже ОСОБА_1 не зазначено, яку норму матеріального права суд першої інстанції невірно витлумачив або застосував закон, який не підлягає застосуванню, або не застосував закон, що підлягав до застосування.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме в частині невірного відображення в судовому рішенні показів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є безпідставними, адже суд у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надав оцінку зібраним по справі доказам як в цілому, так і кожному окремо. І ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта із оцінкою показів, як доказів у справі.
Крім того, покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 узгоджуються із письмовими доказами, а саме Журналами протоколів перевірок знань по ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, ПРБ правилам Держпраці і ФЗ, відповідно до яких ОСОБА_1 01.03.2019, 27.03.2019, 17.04.2019 під час проведення перевірки знань в обсязі посадової інструкції відповідав на поставленні питання, отримував оцінки «добре», «задовільно», «незадовільно» та Цеховою Комісією (колегіальним органом) прийнято рішення від 01.03.2019, 27.03.2019, 17.04.2019 про те, що ОСОБА_1 ПНЯРБ, ППБ, ПТЕ, ФЗ не знає і перевірку знань не пройшов (а.с. 167 – 169).
Агрументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про недоведеність тієї обставини, що звільнення ОСОБА_1 відбулося внаслідок упередженого ставлення керівництва, є такими, що не заслуговують на увагу.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що розпорядження "Про переведення інженера з експлуатації ОСОБА_1 » №52-117 від 29.03.2018, заява ОСОБА_1 . Голові комісії по трудовим спорам ОСОБА_10 від 04.06.2018, рішення засідання комісії по трудовим спорам №5 від 15.06.2018, лист Голови ППО ВП ХАЕС Гука М.В. від 02.05.2018 №053-20/51, лист ВП ХАЕС від 31.05.2018 №45-512/4925 та графік №3 на 2019 рік роботи змінного персоналу ВП ХАЕС (а.с. 8 – 14) не свідчать про упереджене ставлення роботодавця до позивача, що стало наслідком звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.
Крім того, розпорядження "Про переведення інженера з експлуатації  ОСОБА_1  №52-117 від 29.03.2018 ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржувалося, а останній погодився із рішенням засідання комісії по трудовим спорам №5 від 15.06.2018, відповідно до якого комісією встановлено, що порушень законодавства з боку керівництва цеху в частині підготовки розпорядження №52-117 не виявлено і в задоволенні заяви  ОСОБА_1  щодо відміни зазначеного розпорядження відмовлено та рекомендовано ОСОБА_1 дотримуватися при обліку робочого часу вимог розпорядження та графіку роботи (а.с. 8, 14).
Разом з тим, посилання апелянта на те, що упереджене ставлення до нього керівництва підприємства виявилося у зобов`язанні його проходити у 2019 році перевірку знань, що стало наслідком його звільнення є такими, що не заслуговують на увагу. Адже згідно п. 2.8 Положення про порядок проведення атестації працівників ДП НАЕК «Енергоатом» ПЛ-К.0.07.574-14 атестація не звільняє працівника від періодичних та позачергових перевірок знань правил, норм і стандартів з ядерної, радіаційної, пожежної безпеки, технічної експлуатації АЕС, охорони праці (а.с.87-99).
А в силу п. 2.3.4. Посадової інструкції інженера з експлуатації 2 категорії групи забезпечення експлуатації відділу забезпечення експлуатації ІТЗ СФЗ служби фізичного захисту №0.ФЗ.6977.ИД-17 чергову перевірку знань з ППБ, ПТЕ, ПНЯРБ, правил ФЗ, ПІ та виробничих інструкцій ІЕ 2 кат. ГЗЕ проходить один раз у два роки (а.с. 52 – 64).
І як вбачається із протоколу №5/19 від 01.03.2019 датою попередньої перевірки знань ОСОБА_1 , інженера з експлуатації було 02.03.2016 (а.с.167). Отже, направлення позивача на проходження перевірки знань 01.03.2019 відповідало вимогам вищезазначеним Положенням.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що комісія у разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді має право рекомендувати керівнику ВП перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи направити на навчання, однак пропозицій зі сторони працедавця про проходження навчання до ОСОБА_1 не надходило і відповідне навчання не проводилося, судова колегія вважає їх помилковими.
Оскільки ОСОБА_1  не пройшов саме чергову перевірку знань з ППБ, ПТЕ, ПНЯРБ, правил ФЗ і рішеннями Цехової Комісії (колегіального органу) від 01.03.2019, 27.03.2019, 17.04.2019 констатовано, що ОСОБА_1 ПНЯРБ, ППБ, ПТЕ, ФЗ не знає, що і стало підставою для подальшого звільнення.
А направлення керівником ВП працівника на навчання може бути у випадку прийняття рішення саме атестаційною комісією при проходженні чергової атестації про невідповідність працівника займаній посаді з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією (п. 5.14. Положення про проведення атестації працівників ДП НАЕК «Енергоатом» ПЛ-К.0.07.574-14).
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що свідок  ОСОБА_11 показав, що на власний розсуд вибирав вакантні посади, які пропонувалися позивачу, однак не було запропоновано посади водія і на роботу була прийнята особа на посаду інженера складського господарства є безпідставними.
Встановлено, що ОСОБА_1 були запропоновані наявні вакантні посади непромислової групи на підприємстві, однак останній не погоджувався на переведення на ці посади з тих міркувань, що впевнений у своїх знаннях, вміннях та навиках, а запропоновані посади, особливо у комунальному господарстві, розцінив як спосіб приниження. Інші вакантні посади, які б відповідали спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 на період травень – червень 2019 року у ВП ХАЕС були відсутні.
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи: позовною заявою ОСОБА_1 , листами за №51-265 від 13.05.2019 року та за №51-306 від 04.06.2019 року начальника відділу кадрів ВП ХАЕС, довідкою відповідача за №51/86 від 18.02.2020 (а.с. 1 – 7, 21- 22, 172).
Разом з тим, суд не приймає до уваги як доказ лист Нетішинської міської філії Хмельницького обласного центру зайнятості від 25.02.2020 №22-02/139, адже позивач визнав, що він не погоджувався на переведення на посади непромислової групи, а посада дозиметриста, яку позивач вважає, що йому не було запропоновано входить до посад промислової групи та інші посади промислової групи потребують відповідних спеціальних знань та підтвердження відповідної кваліфікації.
З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив невідповідність позивача як працівника займаній посаді та не одержання ним задовільних оцінок за результатами проведених та його звільнення з цих підстав відбулося у відповідності до трудового законодавства.
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2020 року.

Судді                                                А.П. Корніюк
                                                       І.В. П`єнта
                                                       О.І. Талалай