КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Апеляційне провадження                                                                                                                                                                        
№ 22-ц/824/399/2020                                                                                     
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020року                                                                             місто Київ
                                                                                                     справа № 756/9290/18 
                            
Київський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                   за участю секретаря судового засідання  - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою,-
 
                                                   В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати припиненою з 12травня 2018 року поруку за договором поруки №068-2008-1749-Р від 24травня 2011року, укладеним між нею та ПАТ «Універсал Банк».
В мотивування вимог посилалася на те, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №068-2008-1749, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 190000 доларів США, строком до 10 травня 2038 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом, а за простроченим кредитом 37,35% річних.
Вказувала, що в забезпечення виконаннязобов`язань за кредитнимдоговором між нею та ВАТ «Універсал банк» 24 травня 2011 року було укладено договірпоруки №068-2008-1749-Р, за яким вона зобов`язалась нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором.
Зазначала, що 23 серпня 2017 року банк надіслав позичальнику та поручителю вимоги №2679/2ГО та 2679/52ГО про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та у випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів банк просив вважати термін, повернення кредиту таким, що настав достроково.
Зауважувала, що вимогу банку було фактично отримано 11 вересня 2017 року та прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була, а відтак вважає, що з 12 листопада 2017 року строк виконання основного зобов`язання вважається таким що настав.
Посилалася на те, що її порука за вказаним договором поруки припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки протягом шести місяців з дня отримання позивачем вимоги про усунення порушень, кредитор вимог до поручителя не пред`явив.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача  ОСОБА_1  - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та постановити нове, яким вимоги   ОСОБА_1  задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції  в оскаржуваному рішенні зазначив, що за кредитним договором під кожну додаткову угоду про зміну умов кредитування, сторонами було укладено окремі договори поруки від 23 липня 2010 року, від 24 травня 2011 року, від 19 червня 2012 року, від 17 червня 2013 року, від 18 серпня 2014 року, від 26 лютого 2016 року. При цьому суд, визначив, що з 7 договорів поруки саме договір від 26 лютого 2016 року є «актуальним». 
Вказував, що суд вийшов за межі позовних вимог і замість вирішення питання по договору від 24 травня 2011 року, почав аналізувати договір від 26 лютого 2016 року.
Зазначав, що всі 7 договорів поруки є окремими самостійними правочинами, укладання подальшого договору не передбачало скасування або припинення поруки за попереднім договором, не відбувалось припинення зобов`язань новацією. 
Посилався на те, що застосування позовної давності до спірних правовідносин є хибним, оскільки до даного предмету позову позовна давність не застосовується. 
Вказував, що в день укладання договору поруки позивач не міг дізнатися про порушення свого права. 
Зазначав, що предметом позову є припинення правовідносин між сторонами у зв`язку з закінченням строку - тобто з 12 травня 2018 року та вважає, що строк позовної давності не пропущено.
            03 січня 2020 року від відповідача до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який також є представником третьої особи ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з  наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішенняпро відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №068-2008-1749, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 190000 доларів США, зі сплатою 12,45% річних за користування кредитом, строком до 10 травня 2038 року та зі сплатою підвищеної процентної ставка на рівні37,35% річних за користування кредитом понад встановлений кредитним договором строк.
В подальшому до кредитного договору №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року було укладено додаткову угоду б/н від 24 травня 2011 року, якою кредитний договір було викладено в новій редакції.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року та додаткової угоди б/н від 24 травня 2011 року між позивачем та ПАТ «Універсал Банк» був укладений договір поруки №068-2008-1749-Р від 24 травня 2011 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 поручилась за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №068-2008-1749 від 28 травня 2008 року та додаткової угоди б/н від 24 травня 2011 року до нього.
У п.4.1 договору поруки №068-2008-1749-Р від 24 травня 2011 року сторони визначити, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами.
Пунктом п.4.2 вказаного договору поруки визначено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов`язаньборжника за основним договором, що забезпечується такою порукою.
Так, зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 553 ЦК України в редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК Українив редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.
Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Аналогічні висновки викладені і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 20 березня 2019 року у справі №1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №604/156/14-ц.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.
Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, 23 серпня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» направив позичальнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_1 вимоги за вих. №2679/2ГО та 2679/52ГО про усунення порушень умов кредитного договору та вимагав погасити прострочену заборгованості за кредитним договором у сумі 212098,27 доларів США.
У вимогах банк зазначав, що у випадку не виконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку.  
Таким чином, направленням указаної письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобов`язання.
У такому випадку підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та витягу з Укрпошти, позичальком ОСОБА_4  вказана вимога була отримана 11вересня 2017 року та заборгованість на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги погашена не була, у зв`язкуз чим строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав 11 листопада 2017 року, а з 12 листопада 2017 року рахується початок шестимісячного строку для звернення кредитора з вимогою до поручителя.
Разом з тим, ПАТ «Універсал Банк» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а саме з 12 листопада 2017 року по 12 травня 2018 року включно, з позовом до поручителя  ОСОБА_1 не звернувся.
Як вбачається з пояснень представника позивача та представника відповідача лише 30 травня 2018 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, вперіод з 16 лютого 2009 року по 26 лютого 2016року між ПАТ «Універсал Банк» та  ОСОБА_1  були укладені додаткові угоди до кредитного договору, а саме: додаткова угода від 16 лютого 2009року до кредитного договору; додаткова угода від 15липня 2010 року до кредитного договору; додаткова угода від 23липня 2010 року до кредитного договору; додаткова угода від 15 травня 2011 року до кредитного договору; додаткова угода від 24травня 2011 року до кредитного договору; додаткова угода від 19червня 2012 року до кредитного договору; додаткова угода від 17 червня 2013 року до кредитного договору; додаткова угода від 18серпня 2014 року до кредитного договору; додаткова угода від 26 лютого 2016 року до кредитного договору.
У судовому засіданні представники відповідача ПАТ «Універсал Банк» вказали на те, що починаючи з 15 липня 2010 року при кожному укладенні вищезазначених додаткових угод до кредитного договору, між банком та ОСОБА_1 укладалися окремі договори поруки, на підставі яких виникав обов`язок поручителя сплатити заборгованість за кредитним договором з урахуванням укладеної відповідної додаткової угоди. Також зазначили, що з укладенням кожного наступного договору поруки, дія попереднього договору поруки не припинялася.
А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що порука за договором поруки №068-2008-1749-Р від 24 травня 2011 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк»та   ОСОБА_1 припинена на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки банк з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя   ОСОБА_1 у строк протягом шести місяців.
Доводи ПАТ «Універсал банк» про те, що суд першої інстанції повинен був застосувати п.4 ст.559 ЦК України в редакції станом на дату винесення рішення, а саме із врахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яким фактично встановлено новий строк звернення кредитора із вимогами до поручителя - три рок, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
04 лютого 2019 року введені в дію зміни до ч.4 ст.559 ЦК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року, згідно яких строк поруки становить 3 роки.
При цьому, згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону він застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію. 
Оскільки правовідносини сторін за спірним договором поруки припинилися в 2018 році, а відтак норми ч.4 ст.559 ЦК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року на вказані правовідносини не поширюються.
Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2  та скасування рішенняОболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1762 грн.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове. 
 
Позов  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання поруки припиненоюзадовольнити.
 
Визнати припиненою поруку за договором поруки №068-2008-1749-Р від 24 травня 2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк»та     ОСОБА_1 ою.
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ 21133352 на користь  ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 1762 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 05 лютого 2020 року.
Головуючий:
 
Судді: