ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2218/19                                                                            Суддя першої інстанції: П.Г. Паламар

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Степанюка А.Г.,
          при секретарі                     - Кузик О.С., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2019 року позивач - Головне управління Державної фіскальної служби у Черкаській області звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, в якому просив:
- стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 , на користь бюджету податковий борг у сумі 12031,33 грн.
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, в якому просила: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № 0012501303 від 02.02.2018 року та № 0012511303 від 02.02.2018 року. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області задоволено повністю. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову Головного управління ДФС у Черкаській області відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
Відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про задоволення первісного позову Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не було сплачено визначених відповідачем сум (відповідно до податкових повідомлень - рішень), у зв`язку з чим контролюючим органом правомірно було сформовано та направлено податкову вимогу № 28434-17 від 19.04.2018 року.
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 27.09.2017 року Головним управлінням ДФС у Черкаській області від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Старовойтової Л.В. на запит отримано інформацію щодо отримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) доходу в розмірі 176493,41 грн. у вигляді спадщини.
01.11.2017 року Головним управлінням ДФС у Черкаській області наказом № 1786 призначена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб та військового збору, в результаті отримання у спадщину майна за 4 квартал 2016 року, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, повернута поштовим відділенням 04.12.2017 року у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
22.12.2017 року за №545/23-00-13-0214/3064914424 складено акт «Про результати проведення документальної позапланової перевірки громадянки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб та військового збору, в результаті отримання нею у спадщину майна за 4 квартал 2016 року» яким встановлено порушення пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164. пп. 174.2.2 п. 174.2 та п. 174.3 ст. 174 ПК України яким передбачено, що «за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, в результаті чого ОСОБА_1 донараховано податок з доходів фізичних осіб за 4 квартал 2016 року на суму 8824,67 грн. (176493.41 грн. х5%) та порушення ст. 163, ст. 168, п.161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України, в результаті чого донараховано військовий збір в розмірі 2647,41 грн. (176493,41 грн. х1,5%).
Актом перевірки зафіксовано, що приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. листом від 25.09.2017 року №254/01-16 було подано інформацію про отримання в 4 кварталі 2016 року фізичною особою - резидентом ОСОБА_3 доходу в результаті прийняття ним у спадщину об`єкта нерухомого майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення. Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно фізичною особою - резидентом ОСОБА_3 було отримано у спадщину земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,81га за адресою: Полтавська область, Глобинський район, с. Франзівське (свідоцтво про право на спадщину від 27.10.2016 року № 2753, номер запису про право власності 17118787 від 2016 року.).
У зв`язку з виявленими порушеннями, контролюючим органом винесені податкові повідомлення рішення зокрема:
- №0012501303 від 02.02.2018 року, яким донараховано ПДФО за основним платежем в розмірі 8824,67 грн. та штрафними фінансовими санкціями - 2206,17 грн.;
- №0012511303 від 02.02.2018, яким нараховано штраф за не подачу декларації в розмірі 170 грн.
Вищевказані податкові повідомлення - рішення були направлені платнику податків за податковою адресою: АДРЕСА_1 , та які були повернуті поштовим відділенням 07.03.2018 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
У зв`язку з несплатою відповідачем визначених сум, контролюючим органом направлена податкова вимога № 28434-17 від 19.04.2018 року, яка також повернута поштовим відділенням 05.06.2018 року у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Головне управління ДФС у Черкаській області звернулося до суду з позовом про стягнення податкового боргу, а ОСОБА_1 вважаючи винесені податкові повідомлення - рішення протиправними, звернулась до суду із зустрічним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.
Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 14.1.175 статті 14 ПК України визначено, що сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом визнається податковим боргом.
Як встановлено п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Пунктом 54.3 ст. 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.
У відповідності до п. 123.1. п. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Зокрема, у відповідності до пп. 164.2.10. п. 164.2. ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.
Відповідно до пп. 74.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), за нульовою ставкою оподатковуються доходи отримані від об`єктів спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступенів споріднення.
Відповідно до пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 ПК України, членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Як вбачається з акту перевірки за результатами аналізу відомостей з «Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів», фізичною особою-резидентом ОСОБА_3 , в 4 кварталі 2016 року було отримано дохід в результаті прийняття спадщини - об`єкта нерухомого майна (земельну ділянку для ведення товарного сільськогосодарського виробництва площею 4,81 га) на суму 176493,41 грн. Вказаний дохід оподатковується за ознакою (114) - тобто дохід, отриманий у спадщину (подарований) від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступення споріднення.
Таким чином, в порушення пп. 164.2.10. п. 164.2. ст. 164 ПК України, позивачем не проведено нарахування та сплату податку на доходи з фізичних осіб за 4 квартал 2016 року на суму 8824,67 грн. (176493,41х 5%)
Окрім цього, пунктом п. 49.18 ст. 49 ПК України, визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період.
Зокрема підпунктом 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
В порушення вказаної норми відповідачем не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік. в зв`язку з чим застосовано штраф у сумі 170,0 грн., що передбачено п.120.1 ст. 120 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі не оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до вимог п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно пункту 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пункт 95.2 вказаної статті передбачає, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.
Судом враховано пункт 87.11 статті 87 ПК України, яким передбачено, що стягнення податкового боргу з платника податку - фізичної особи, здійснюється за рішенням суду державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Таким чином, оскільки, узгоджене податкове зобов`язання не було сплачене відповідачем у встановлені строки, таке зобов`язання визнається податковим боргом, який підлягає стягненню.
Відповідно до облікової картки платника вбачається, що податковий борг включає: 8824,67 грн. (податкове повідомлення-рішення від 02.02.2018 року № 0012501303) + 2206,17 грн.(податкове повідомлення-рішення від 02.02.2018 року № 0012501303) + 170 грн.(податкове повідомлення-рішення від 02.02.2018 року № 0012511303) + 830,49 грн. (пеня) = 12031,33 грн.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_1 на п.п. 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПК України, відповідно до якої (в чинній редакції) за нульовою ставкою оподатковуються об`єкти спадщини, що успадковуються членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення, з огляду на те, що дана стаття була викладена у такій редакції, відповідно до Закону України від 23.02.2017 року №1910 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування спадщини».
Відповідно до Прикінцевих положень Закону України від 23.02.2017 року №1910 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування спадщини» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується до доходів, отриманих починаючи з 1 січня 2017 року платником податків у вигляді спадщини/дарунка.
З огляду на те, що дохід від спадщини було отримано ОСОБА_1 у 4 кварталі 2016 року, положення п. 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПК України в редакції Закону України від 23.02.2017 року №1910 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування спадщини» не розповсюджуються на спірні правовідносини.
Крім того, посилання представника відповідача на статтю 58 Конституції України є недоцільним, оскільки сплата податків не відноситься до визначення ступеня відповідальності особи.
Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 щодо неотримання копії документів про призначення, проведення перевірки і т. д., оскільки згідно матеріалів справи копії направлень повертались до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання, а відповідно до вимог п. 42.2, п. 42.3 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, або особисто вручені платнику податків, його законному чи уповноваженому представникові.
Варто також наголосити, що контролюючим органом наказ на проведення перевірки, податкові повідомлення - рішення направлялись на адресу: АДРЕСА_2 , саме ця адреса вказана ОСОБА_1 у зустрічному позові, як адреса місця реєстрації. 
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року - без змін. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко            

                                                                                                    А.Г.Степанюк          

Повний текст виготовлено 21 січня 2020 року.