ПОСТАНОВА
Іменем України

20 лютого 2020 року 
Київ
справа № 826/13793/17
адміністративне провадження № К/9901/47664/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/13793/17
за позовом Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою Міністерства юстиції України 
на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Пащенка К.С., суддів Чудак О.М., Шейко Т.І.,
та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2018 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Кучми А.Ю., суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В., 

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У жовтні 2017 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), Державного підприємства "Національні інформаційні системи" (далі - відповідач 2) з позовом, в якому з урахуванням доповнень до адміністративного позову, просила:
1.1. визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 20 жовтня 2017 року № 3255/5 та зобов`язати відповідача вчинити дії необхідні для відновлення їй доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
1.2. зобов`язати ДП "Національні інформаційні системи" відновити їй доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
2. В обґрунтування позову позивач вказує на протиправність наказу Міністерства юстиції України від 20 жовтня 2017 року № 3255/5 про застосування тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на чотири місяці, оскільки під час його винесення позивач була позбавлена можливості захистити свої права та законні інтереси шляхом подання відповідних пояснень чи документів. Оскаржуваний наказ винесений з порушенням принципів публічності, справедливості, незалежності і безсторонності. Відповідачем порушено вимоги, встановлені статтями 6,13 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».
2.1. Позивач зазначила, що висновки відповідача, викладені у довідці від 09 жовтня 2017 року, складену за результатами камеральної перевірки, про неправильність сплату нею адміністративного збору зроблені без врахування пункту 3 статті 35 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» відповідно до якого фінансове забезпечення приватних нотаріусів та акредитованих суб`єктів здійснюється за рахунок 60% коштів адміністративного збору, що залишається у приватного нотаріуса або акредитованого суб`єкта, які здійснюють державну реєстрацію прав. Перерахування 40 % коштів адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав здійснюється в установленому законодавством порядку. Позивач зазначила, що вона дійсно неправильно сплатила адміністративний збір, проте, в більшому розмірі ніж це передбачено законодавством.
2.2. У зв`язку з недоліками реєстру, які систематично виникають, постійним проведенням технічних робіт з реєстром, що унеможливлює нормальний режим роботи з реєстром, часто деякі функції реєстру неактивні. Під час сканування в реєстрі документів, реєстр помилки не зазначав. Тому їй не було відомо про те, що скановані копії документів не збереглися на сервері. Проте по всім заявам при передачі реєстраційних справ в місце її зберігання (Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської райдержадміністрації) паперові копії всіх необхідних документів були передані згідно з внутрішніми описами реєстраційних справ. Висновки відповідача, викладені на аркуші 3 абзацу 1 є необгрунтованими оскільки містять загальне посилання на номер реєстраційних заяв, проте не назначено які саме реєстраційні дії проводились, які документи (їх електронні копії) не були долучені та на підставі якого закону позивач повинен був залучити вказані документи.
2.3. У період з 12 по 17 січня 2017 року позивачем здійснювались однотипні реєстраційні дії щодо однієї і тієї самої особи ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними витягами, тому була здійснена одна загальна перевірка по цій особі, в якій було зазначено все її майно та обтяження, арешти щодо цього майна. Потреби дублювати таку інформацію не було. Крім того , наявність арештів щодо об`єктів було видно під час знаходження до кожного розділу об`єкта нерухомого майна, потреби дублювати інформацію не було. 
2.4. Заяви №№ 20578602, 20675774, 20675928 відносяться до договорів іпотеки щодо квартир, по яким в цей же день оформлялися договори купівлі-продажу і в яких здійснювалися всі необхідні перевірки, що підтверджується витягами та інформаційними довідками. Таким чином висновки , викладені у довідці від 09 жовтня 2017 року щодо відсутності перевірок не відповідають фактичним обставинам справи.
2.5. Щодо порушення черговості розгляду заяв №№ 20529950, 20578602, 20578726, 20675774, 20675928, 20676175, то позивач зазначила, що деякі з ним були предметом розгляду в попередньому абзаці, одночасно реєструвалися іпотека та заборона по одному і тому самому договору іпотеки, заяви по яким могли задовольнятися не в хронологічному порядку. Вказане відповідає вимогам абзацу 2 пункту 11 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2016 року № 553.
2.6. Щодо висновків в акті вказаних на сторінці 6-7 щодо заяв № 20752627 та № 20503348 то жодних суперечностей не має. Висновок про те, що начебто у заяві № 20752627 були подані документи на реєстрацію квартири, а зареєстроване нежитлове приміщення спростовуються копією відповідної заяви та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією технічного паспорта, що міститься в зазначеному Державному реєстрі.
2.7. Відносно державної реєстрації припинення іншого речового права - арешту, помилково було зареєстровано заяву про реєстрацію права власності № 20565034 від 28 грудня 2016 року. Щодо цієї заяви ніяких реєстраційних дій не вчинялось, електронна копія документа не залучалась. Така заява замість скасування була просто помилково задоволена. Для припинення арешту по цьому об`єкту (розділу), була зареєстрована ще одна, правильна заява, яка була задоволена.
2.8. Під час реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на забудовника (квартири, нежитлові приміщення), як зазначено у довідці про результати перевірки, позивачем зареєстрована заява № 20503348 - створена системна папка щодо багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1. В цю папку було відскановано всі необхідні документи,  реєстрація права власності на квартири та нежитлові приміщення вищевказаного будинку АДРЕСА_1 здійснювалась з урахуванням наявності системної папки будинку, що була створена за заявою № 2053348, на підставі технічного паспорту на конкретний об`єкт. Тобто такі дії відповідають вимогам пунктів 40, 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. 
2.9. Таким чином, порушень порядку реєстрації права власності по заявах №№ 21924193, 21944615, 21945963, 21946007, 22190579, 22190929, 22201117, 22250107, 225662208 не було. Під час реєстрації права власності забудовника на вбудоване нежитлове приміщення в будинку за заявою № 20503348 від 01 листопада 2016 року було залучено тільки технічний паспорт. Тому посилання відповідача на пункти 77, 78 Порядку № 1127 є протиправними, оскільки інвестування коштів фізичних та юридичних осіб не здійснювалось.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2018 року, позов задоволено частково.
3.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 20 жовтня 2017 року № 3255/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».
3.2. Зобов`язано Державне підприємство «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватному нотаріусу Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Частково задовольняючи адміністративний позов, суди першої та апеляційної інстанцій вказали на те, що оскаржуваний наказ відповідачем винесено з порушенням вимог частини 3 статті 2 КАС України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990. 
4.1. Відповідачем не здійснено жодного дослідження або перевірки фактів, викладених у довідці від 09 жовтня 2017 року, складеної за результатами камеральної перевірки позивача. Оскаржуваний наказ відповідача ніяким чином не мотивований. В оскаржуваному наказі не вказано норми, які порушив позивач та які є підставою для винесення цього наказу та невмотивовано необхідність блокування доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на чотири місяці. Відповідачем жодним чином не аргументовано співрозмірність прийняття оскаржуваного наказу з діями, які були вчинені позивачем.
4.2. Також суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що як під час проведення камеральної перевірки так і під час  прийняття оскаржуваного наказу не забезпечено право позивача на участь у розгляді матеріалів перевірки та/або на надання письмових пояснень по суті виявлених порушень.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
5. У квітні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України, в якій скаржник просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2018 року.
6. В обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно та не всебічно з`ясували обставини, що мають значення для справи, допустили посилання на недоведеність обставин та порушили норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Оскаржувані судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи.
6.1. Скаржник зазначив, що чинним законодавством чітко визначено, що рішення Міністерства юстиції України, приймається у формі наказу на підставі довідки комісії за результатами проведення камеральної перевірки, в якій викладені усі підстави і мотиви, що слугують прийняття такого рішення. При цьому у довідці викладається зміст порушень та норми законодавства, що були порушені приватним нотаріусом. Крім того, позивач під час розгляду справи фактично визнала законність оскаржуваного рішення відповідача та наголосила, що в подальшому таких помилок не допускає.
6.2. Також скаржник вказав на те, що визначення строку блокування позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є дискреційним повноваженням, яке здійснюється Міністерством юстиції України з урахуванням співрозмірності вчинених правопорушень та можливим настанням негативних наслідків. При цьому враховується, що результат вчинення одного і того ж порушення може мати різні правові наслідки.
6.3. Скаржник звертає увагу, що з огляду норми статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ні в наказі, ні в довідці, ні в запереченнях не може міститись опису ймовірних негативних наслідків, що можуть виникнути в результаті вчинення порушень законодавства у сфері державної реєстрації. Натомість вказаним Законом чітко визначено вимоги до суб`єктів державної реєстрації, процедури проведення останньої, алгоритм проведення реєстраційних дій та підстави прийняття рішень суб`єктами реєстрації.
6.4. Також скаржник звернувся увагу на те, що Міністерство юстиції України не має обов`язку вимагати та витребовувати від суб`єктів державної реєстрації пояснень. Зазначене є лише правом відповідача і застосовується у разі необхідності. Так, витребування документів на паперових носіях, що відсутні у реєстрі у сканованому вигляді не може застосовуватись, адже відсутність таких копій саме по собі і є порушенням. 
6.5. Скаржник вказав на правомірність висновків за результатами проведеної камеральної перевірки позивача про державним реєстратором ОСОБА_1 вимог статтей 3, 5, 10, 11, 16, 18, 20, 24, 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , пункту 9 Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990, викладених у довідці від 09 жовтня 2017 року.
7. 11 квітня 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Білоус О.В., судді Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.
8. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Білоуса О.В., суддів Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г. від 13 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
9. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року, який здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 06 червня 2019 року № 639/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Білоуса О.В. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
10. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 19 лютого 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини 1 статті 345 КАС України. 
Позиція інших учасників справи 
11. Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Установлені судами фактичні обставини справи
12. Міністерством юстиції України відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (далі - Порядок № 990) 03 жовтня 2017 року видано наказ № 3556/7 про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_1, а також утворено комісію для її проведення. 
13. На підставі даного наказу Міністерством юстиції України проведено вказану камеральну перевірку, за результатами якої складено довідку від 09 жовтня 2017 року. За результатами камеральної перевірки встановлено, що позивачем порушено приписи статей 3, 5, 10, 11,16, 18, 20, 24, 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 10, 12, 13, 18, 19, 25 Порядку № 1127, пунктів 4, 10-13, 56 Порядку № 1141, у зв`язку з чим запропоновано тимчасово заблокувати доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 (чотири) місяці.
14. 20 жовтня 2017 року Міністерством юстиції України, на підставі довідки, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку № 990, прийнято наказ № 3255/5, яким тимчасово заблоковано позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 (чотири) місяці, а виконання наказу у зазначеній частині покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».
15. Не погоджуючись з таким наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Позиція Верховного Суду
Джерела права й акти їх застосування 
16. За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17. Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (в редакції чинній на момент спірних правовідносин, далі - Закон №1952-IV).
18. Відповідно до частини 1 та 2 статті 37-1 Закону № 1952-IV, контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав. За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
19. Пунктом 1 частини 2 статті 37-1 Закону № 1952-IV встановлено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.
20. За приписами частини 3 статті 37-1 Закону № 1952-IV негайне виконання такого рішення забезпечує технічний адміністратор Державного реєстру прав у день його надходження.
21. Перелік осіб які можуть бути державними реєстраторами наведений у статті 10 Закону № 1952-IV, відповідно до частини 1 якої державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.
22. Статтею 38 Закону № 1952-IV визначено, що державні реєстратори, суб`єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом.
23. Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 990).
24. Пунктом 4 Порядку №990 передбачено, моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб`єкти державної реєстрації, визначені Мін`юстом. Періодичність моніторингу реєстраційних дій за окремими зазначеними критеріями, перелік державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації, щодо яких проводиться моніторинг за критерієм, визначеним у підпункті 6 цього пункту, а також строк, протягом якого проводиться такий моніторинг, визначаються (затверджуються) Мін`юстом з розміщенням відповідної інформації на офіційному веб-сайті.
25. Пунктом 5 Порядку № 990 визначено, що за результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін`юсту, що проводила такий моніторинг. У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації. 
26. Відповідно до приписів пункту 10 статті 1 Закону № 1952-IV камеральна перевірка - перевірка, що проводиться у приміщенні Міністерства юстиції України виключно на підставі даних Державного реєстру прав.
27. Камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту. Наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті. Копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації (пункти 6, 7 Порядку № 990).
28. Під час проведення камеральної перевірки комісія має право: 1) ознайомлюватися з електронними копіями документів, на підставі яких проводилися реєстраційні дії та які розміщені у реєстрах, а також з документами, створеними за допомогою програмних засобів ведення реєстрів; 2) витребувати у суб`єкта державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, у державного реєстратора копії документів в паперовій формі, відомості про які містяться в реєстрах, проте відсутні виготовлені шляхом сканування електронні копії таких документів у реєстрах; 3) вимагати від державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації надання пояснень (пункт 8 Порядку № 990).
29. Відповідно до пункту 9 Порядку № 990 результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії. У довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки (число, місяць, рік); прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні акти законодавства) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів; пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки.
30. За результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу (пункт 10 Порядку № 990).
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
31. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
32. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закон № 460-ІХ, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності Законом.
33. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із  того, що з метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підставі позову у суді касаційної інстанції не допускається.
34. Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року).
35. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) та статті 242 КАС України ( в редакції після 15 грудня 2017 року), відповідно до яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
36. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
37. Предметом судового контролю у даній справі є правомірність наказу Міністерства юстиції України від 20 жовтня 2017 року № 3255/5 про тимчасове блокування доступу позивачу, як державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, винесеного на підставі довідки від 09 жовтня 2017 року за результатами проведення відповідачем камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
38. Вирішуючи дану справу суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваного наказу та зазначив, що оскаржуваний наказ є невмотивованим.
39. Верховний Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
40. Приписами пункту 1 частини 2 статті 37-1 Закону № 1952-IV за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.
41. Отже, для прийняття рішення відповідно до Закону 1952-IV, підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.
42. Водночас, суди першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи вірно встановили, що довідка за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_1, складена за результатами камеральної перевірки, містить пропозицію тимчасово заблокувати доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 (чотири) місяці.
43. Вказана довідка за своїм змістом і правовим визначенням має рекомендаційний характер та не є обов`язковою для прийняття Міністерством юстиції України наказу саме відповідно до цієї пропозиції.
44. Проте, зі змісту оскаржуваного наказу суди попередніх інстанцій вірно встановили відсутність інформації про те, що відповідач здійснив дослідження чи перевірку фактів, викладених у довідці від 09 жовтня 2017 року за результатами проведення камеральної перевірки позивача. Відповідач не зазначив норми, які порушено позивачем у справі, а також, встановлюючи такий тривалий термін блокування доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тривалістю чотири місяці, Міністерство юстиції України всупереч принципу обґрунтованості рішення не навело мотиви, з яких виходить, обираючи саме такий строк. Оскаржуваний наказ відповідача не містить відомостей про негативні наслідки цих порушень, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, а також мотивів застосування до державного реєстратора саме такої санкції як блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що свідчить про порушення принципу пропорційності.
45. З огляду на це Верховний Суд наголошує, що стаття 37-1 Закону №1952-ІV не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Проте, застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності, оскільки наслідки негайного виконання рішення про обмеження доступу впливають на професійну діяльність державних реєстраторів, робота яких безпосередньо залежить від можливості мати такий доступ.
46. Тому, визначаючи вид стягнення та встановлюючи позивачу строк обмеження у доступі до Державного реєстру прав, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.
47. Не зазначення відповідачем вказаного в спірному наказі свідчить про те, що спірний наказ прийнято ним з порушенням норм чинного законодавства.
48. Така ж правова позиція викладена в Верховним Судом в постанові від 12 грудня 2019 року № 440/1246/19. Підстав для відступу від такої правової позиції під час розгляду даної справи Верховний Суд не вбачає.
49. За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
50. Доводи та аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами попередніх інстанцій обставин справи, встановлених у процесі її розгляду. 
51. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
52. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
53. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
54. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
55. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
56. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.
57. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
58. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
59. Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове судове рішення по суті позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється. 
60. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду