Справа № 127/2-1455/2010
Провадження № 22-ц/801/371/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	Справа № 127/2-1455/2010	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М., 
за участю секретаря судового засідання: Кузьменка Б.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 127/2-1455/2010 за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сиридюк Тетяни Василівни
за апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_1 – адвокатом Оверковським Костянтином Володимировичем на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року, повний текст якої складено 06 грудня 2019 року, постановлену у складі судді Луценко Л.В.,

встановив:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області Сиридюк Т.В., заінтересовані особи АТ «Ощадбанк», ОСОБА_2 .
Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 06 грудня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист № 2-1455-2010 на виконання рішення суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» заборгованості за договором іпотечного кредиту в сумі 1204351, 52 грн. За змістом виконавчого листа строк пред`явлення його до виконання становить три роки, а саме до 24 травня 2013 року.
21 вересня 2018 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області Сиридюк Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.
Такі дії державного виконавця є неправомірними, оскільки виконавче провадження відкрито за заявою стягувача після спливу строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
З цією постановою та матеріалами виконавчого провадження представник боржника ознайомився 11 жовтня 2019 року, а тому боржник звернулася до суду у десятиденний строк з дня, коли дізналася про порушення свого права.
З наведених підстав просила визнати дії державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області Сиридюк Т.В. щодо відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-1455-2010 виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 06 грудня 2010 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 неправомірними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №57240928 від 21 вересня 2018 року. Зобов`язати державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області Сиридюк Т.В. повернути вищевказаний виконавчий документ стягувачу в порядку ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що строк на пред`явлення виконавчого листа неодноразово переривався і на даний час не сплинув, а тому стягувачем не пропущений. Заявником не доведено, що державний виконавець діяв не в межах своїх повноважень та не у спосіб, передбачений законом, в той час як оскражувана постанова від 21 вересня 2018 року ВП №57240928 винесена з дотриманням норм законодавства.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Оверковський К.В. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що з часу чергового повернення виконавчого листа стягувачу 29 грудня 2014 року по день винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження 21 вересня 2018 року пройшло 3 роки 8 місяців 3 тижні і 2 дні, тобто після переривання строку на пред`явлення виконавчого листа стягувачем пред`явлено такий виконавчий документ з порушенням встановленого законом трирічного строку, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження. Висновки суду про відмову у задоволенні скарги є помилковими. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що постанову від 29 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві №37852528 банк отримав 31 серпня 2018 року. До цього часу у стягувача не було підстав вважати, що виконавчий документ було повернуто стягувачеві. Та обставина, що оригінал виконавчого документа до банку не повертався, а перебував у відділі в матеріалах виконавчого провадження було підтверджено державним виконавцем у судовому засіданні в суді першої інстанції. А тому наступного разу банк пред`явив виконавчий документ до виконання 18 вересня 2018 року з дотриманням встановленого законом строку після отримання його банком. 
В судове засідання заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили.
Державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниця Сиридюк Т.В. в судове засідання не з`явилася. 14 лютого 2019 року від Центрального ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за підписом начальника відділу надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням Державного виконавця Сиридюк Т.В. на лікарняному. Відповідні докази на підтвердження таких обставин до заяви не додані.
Представник стягувача АТ «Ощадбанк» - адвокат Лобанов О.О. проти апеляційної скарги заперечив, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. 
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів дійшла висновку про проведення розгляду справи у відсутність осіб, які не з`явилися, належним чином повідомлених про судове засідання, за відсутності доказів неявки у судове засідання з поважних причин.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам ухвалу суду першої інстанції не відповідає.
По справі встановлено, що 06 грудня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист №2-1455-2010 в частині боржника ОСОБА_1 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором іпотечного кредиту в розмірі 1 204 351, 52 грн. Рішення суду набрало законної сили 24 травня 2010 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 24 травня 2013 року (а.с. 3).
13 січня 2011 року було відкрито виконавче провадження №23632137 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа. 
Постановою державного виконавця від 01 червня 2011 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю в боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.
Постановою державного виконавця від 24 листопада 2011 року було повторно відкрито виконавче провадження №30027722 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.
Постановою державного виконавця від 06 грудня 2012 року виконавчий документ було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю в боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.
13 травня 2013 року постановою державного виконавця від було відкрито виконавче провадження №37852528 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, який було повернуто стягувачу постановою державного виконавця від 29 грудня 2014 року у зв`язку з відсутністю в боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с. 83, 47).
18 вересня 2018 року стягувач АТ «Ощадбанк» пред`явило виконавчий документ до виконання.
Постановою державного виконавця від 21 вересня 2018 року було відкрито виконавче провадження №57240928 з примусового виконання цього виконавчого листа (а.с. 5). 
Постановою державного виконавця від 13 лютого 2019 року виконавчий документ було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю в боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.
На даний час постановою державного виконавця від 01 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження №60180090 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній станом на день видачі виконавчого листа 06 грудня 2010 року) виконавчі листи та інші судові документи для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
Пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа. Такий правовий висновок було зроблено в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15.
05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, статтею 12 якого встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Згідно з п. 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 05 жовтня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тобто, як на час видачі виконавчого листа №2-1455-2010 06 грудня 2010 року, так і на час винесення оскаржуваної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 57240928 від 21 вересня 2018 року строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив три роки.
Виконавчий документ неодноразово пред`являвся до виконання та повертався стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення, зокрема, згідно з постановою державного виконавця від 29 грудня 2014 року.
Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 29 грудня 2014 року) було встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання. 
Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу. 
Частиною п`ятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 29 грудня 2014 року) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. 
Аналогічні норми закріплено в ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови від 21 вересня 2018року).
Зазначеною нормою встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Таким чином, з моменту переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, яким у даному випадку є 29 грудня 2014 року. 
Враховуючи наведене, стягувач АТ «Ощадбанк» мав право пред`явити виконавчий документ до виконання з дня переривання цього строку до 29 грудня 2017 року.
Проте, як встановлено у справі, в черговий раз стягувач пред`явив виконавчий документ до виконання 18 вересня 2018 року, тобто після спливу трьох років для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно з пунктом другим частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови від 21 вересня 2018 року) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови від 21 вересня 2018року) стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
За змістом частин першої, другої, четвертої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.
Згідно із статтею першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови від 21 вересня 2018року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови від 21 вересня 2018року) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Посилання стягувача АТ «Ощадбанк» на те, що державний виконавець діяв відповідно до вимог закону, оскільки виконавчий документ після його повернення стягувачу 29 грудня 2014 року на адресу банку не надійшов і був отриманий стягувачем лише 31 серпня 2018 року, не можуть бути підставою для прийняття державним виконавцем рішення про відкриття виконавчого провадження після закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а є підставою для звернення до суду з вимогою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Як видно з матеріалів справи з відповідною заявою у встановленому законом порядку стягувач до суду не звертався, ухвала про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання судом не постановлялася.
Питання щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у разі його пропуску, є виключною компетенцією суду. До повноважень державного виконавця не входить вирішення питання про поновлення пропущеного стягувачем строку. 
За таких обставин державний виконавець Центрального ВДВС м. Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій області Сиридюк Т.В., відкривши виконавче провадження №57240928 відповідно до постанови від 21 вересня 2018 року після спливу строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, порушила вищевказані вимоги закону та вийшла за межі своїх повноважень.
Суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув, неповно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про те, що виконавчий документ було пред`явлено до виконання 18 вересня 2018 року з дотриманням строку на його пред`явлення після переривання, а державний виконавець діяла в межах повноважень і у спосіб, передбачений законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Як видно із розписки представника заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , останній ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 57240928 11 жовтня 2019 року (а.с.6).
Із цією скаргою на дії державного виконавця боржник ОСОБА_1 звернулася 21 жовтня 2019 року , тобто в строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.
Згідно з ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За таких обставин , у справі яка переглядається, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми статей 12, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 433 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про визнання дій державного виконавця головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сиридюк Т.В. щодо відкриття виконавчого провадження №57240928 неправомірними та скасування постанови від 21 вересня 2018 року про відкриття виконавчого провадження №57240928 з виконання виконавчого листа №2-1455-2010 виданого Ленінським районним судом м. Вінниця 06 грудня 2010 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Щодо вимог скарги про зобов`язання державного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу в порядку ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», то така вимога не підлягає до задоволення, оскільки, вчинення таких дій є виключною компетенцією державного виконавця і суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 315, 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 – адвокатом Оверковським Костянтином Володимировичем, задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року скасувати, постановити нову.
Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сиридюк Тетяни Василівни задовольнити частково.
Визнати дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сиридюк Тетяни Василівни щодо відкриття виконавчого провадження №57240928 неправомірними.
Скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сиридюк Тетяни Василівни від 21 вересня 2018 року про відкриття виконавчого провадження №57240928 з виконання виконавчого листа №2-1455-2010 виданого Ленінським районним судом м. Вінниця 06 грудня 2010 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
В задоволенні решти вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року.

Головуючий І.В. Міхасішин 

Судді: Ю.Б. Войтко 

І.М. Стадник