ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/689/20 Справа № 201/2215/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Каратаєвої Л.О.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Городнича В.С.
 
за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря Нив», ОСОБА_1 , третя особа: товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 
                                В С Т А Н О В И Л А:

02 березня 2018 року позивач звернулась до суду із позовом до ТОВ «Зоря Нив», ОСОБА_1 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Кредо», в якому, з урахуванням уточнень, просила суд стягнути з ТОВ «Зоря Нив» та ОСОБА_1 на її користь матеріальні збитки в розмірі 288453,25 грн. наступним чином: стягнути з ТОВ «Зоря Нив» витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 1596,00 грн. витрати на евакуацію автомобіля, 660,00 грн. витрати на дефектацію автомобіля, 159,54 грн. витрати на відправлення поштової кореспонденції, 284037,71 грн. різницю між розміром спричиненого матеріального збитку власнику автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1 , з урахуванням втрати товарної вартості транспортного засобу та сумою сплаченого страхового відшкодування, а всього 286453,25 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача спричинену моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.(том 1 а.с.3-7).
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року позов  ОСОБА_2  до ТОВ «Зоря Нив»,  ОСОБА_1 , третя особа: ТДВ «СК «Кредо» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено. Стягнуто з ТОВ "Зоря Нив" та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 288453,25 грн. наступним чином: - стягнуто з ТОВ "Зоря Нив" витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн.; - стягнуто з ОСОБА_1 1596,00 грн. - витрати на евакуацію автомобіля, 660,00 грн. - витрати на дефектацію автомобіля, 159,54 грн. - витрати на відправлення поштової кореспонденції, 284037,71 грн. - різниця між розміром спричиненого матеріального збитку власнику автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1 , з урахуванням втрати товарної вартості транспортного засобу та сумою сплаченого страхового відшкодування, а всього 286453,25 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , спричинену моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 3589,34 грн. (том 1 а.с.185-191). 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ "Зоря Нив" - залишено без задоволення. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року - залишено без змін (том 2 а.с.8-13).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог (том 2 а.с.80-84).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2017 року о 12 годині 00 хвилин, на 22 км + 700 м а/д ТО 401 (Дніпро - Синельникове) в р-ні с. Сад Синельниківського району, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Тойота», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що належить ОСОБА_2 та транспортного засобу «Ніссан Кашкай», д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який працює директором в ТОВ «Зоря Нив» (том 1 а.с. 13).
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджений автомобіль позивача.
Згідно постанови по справі № 191/3373/17 (провадження 3/191/783/17) Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2017, водія ОСОБА_1 визнано винним у вчинені даної ДТП. Зазначена постанова набула чинності 28.10.2017 та не оскаржувалась правопорушником (том 1 а.с. 11).
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/6322615, страховик - ТДВ "СК "Кредо" (ліміт за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.) (том 1 а.с. 12).
На виконання вимог ст. 33, 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», позивач надала 30.09.2017 страховику письмове повідомлення про настання страхового випадку та Заяву на виплату страхового відшкодування, також надала для огляду свій пошкоджений автомобіль.
З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернулась до судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю.В.
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 6710/17/17 від 30.10.2017, розмір матеріального збитку, що спричинений власнику автомобіля «Тойота» д/н НОМЕР_1 , складає - 384037,71 грн. (в т.ч. втрата товарної вартості транспортного засобу в розмірі 25148,07 грн.) (том 1 а.с. 15-21).
Витрати на проведення автотоварознавчого дослідження склали 2000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
Також, у зв`язку із даною ДТП позивач понесла наступні витрати: - на евакуацію автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1 , з місця ДТП до СТО «Тойота», в сумі 1596,00грн., що підтверджується актом виконаних робіт ФОП ОСОБА_4 і квитанцією № 354319 від 23.09.2017; - на дефектацію автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1 , у сумі 660,00 грн., що підтверджується наряд-замовленням № АМ 20917 та квитанцією про сплату від 11.10.2017 на суму 660,00 грн. - на відправлення поштової кореспонденції для врегулювання питань, щодо встановлення суми збитку та іншого, на загальну суму 159,54 грн., що підтверджується квитанціями: від 30.09.2017 на суму 69,00 грн., від 30.09.2017 на суму 51,00 грн., від 27.11.2017 на суму 5,34 грн., від 27.11.2017 на суму 34,20 грн.
Таким чином, загальний розмір шкоди (матеріальних збитків), який було спричинено позивачу, в результаті даної ДТП, становить: 384037,71 грн. (розмір збитку згідно висновку) + 1596,00 грн. (витрати на евакуацію автомобіля) + 660,00 (витрати на дефектацію автомобіля) + 159,54 (витрати на відправлення поштової кореспонденції) + 2000,00 (витрати на проведення автотоварознавчого дослідження) = 388453,25 грн.
Згідно п. 1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну.
Оскільки ліміт відповідальності ТДВ "СК "Кредо" за полісом АІ/6322615 становить 100000,00 грн., виплата страхового відшкодування не може перевищувати цієї суми. Таким чином, страховик повинен здійснити позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн.
Зазначена сума страхового відшкодування сплачена ТДВ «СК «Кредо» позивачу 09.01.2018, що підтверджується відповідною випискою.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись нормами ст. 11, 22, 23, ч.1 ст. 1166, 1167, ч.1 ст.1172, 1194 ЦК України, п. 4, 7 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013, постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», виходив із їх законності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що товариство зобов`язане сплатити/компенсувати позивачці, як власнику пошкодженого автомобіля "Тойота" витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000 грн., а ОСОБА_1 , як особа, яка є винною у спричиненні збитків, повинен компенсувати позивачці 1596 грн. витрати на евакуацію автомобіля, 660 грн. витрати на дефектацію автомобіля, 159,54 грн. витрати на відправлення поштової кореспонденції та 284037,71 грн. різницю між розміром спричиненого матеріального збитку власнику автомобіля з урахуванням втрати товарної вартості даного транспортного засобу та сумою сплаченого страхового відшкодування, а всього 286453,25 грн..
       При цьому, врахувавши ступінь душевних страждань позивачки, порушення її звичайного способу життя, приниження гідності, негативного впливу на її стан здоров`я, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 , як особи винної у вищезазначеній ДТП - 10000,00 грн., розмір якої цілком відповідає пережитим стражданням ОСОБА_2 .
       Колегія суддів звертає увагу, що в постанові Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року вже розглядалися доводи про те, що в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував на роботі та виконував трудові обов`язки, а тому завдану шкоду має відшкодувати, саме ТОВ "Зоря Нив" за свого працівника, як орендар автомобіля, які колегія суддів визнала необґрунтованими, безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
       Вказана постанова є чинною.
       Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
       Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також робота, яка хоча й виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною чи фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами.
       В порушення вказаних норм права, апелянтом ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що шкоду, яку було спричинено позивачці з вини ОСОБА_1 , було заподіяно, саме під час виконання останнім своїх трудових (службових) обов`язків. А тому, вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
       Крім того, постанова Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року є чинною, а тому встановлені в ній обставини та висновки, які не були оскаржені апелянтом, мають преюдиційне значення при розгляді даної апеляційної скарги.
       Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дослідив та надав належну оцінку поданим доказам, з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді