УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 674/1760/19
Провадження № 22-ц/4820/352/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 лютого 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю : представника заявника, заінтересованої особи, її представника
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 674/1760/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Стасишиним Анатолієм Леонтійовичем на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року у складі судді Шклярука В.М. по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :        
В листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просила продовжити обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, з покладанням на нього обов`язку: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців.
При цьому заявник вказувала, що рішенням Дунаєвецького районного суду від 18 березня 2019 року вже було видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на шість місяців, через вчинення насильства в сім`ї, проте через бездіяльність правоохоронних органів та нахабну поведінку ОСОБА_1 воно не було виконано, оскільки він продовжує постійно знущатися над нею, перебуваючи в місті їх спільного проживання. Дані факти підтверджуються неодноразовим викликом працівників поліції та притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зокрема 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повторно вчинив насилля в сім`ї, про що свідчить постанова Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року. Також факт насилля підтверджується і порушенням відносно ОСОБА_1 кримінального провадження за ч. 1 ст. 162 КК України, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019240140000206 від 04 червня 2019 року.
Тому, ОСОБА_2 з посиланням на ці обставини та вказуючи на реальну загрозу вчинення щодо неї психологічного та фізичного насилля, просила подану нею заяву задовольнити та продовжити дію обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 .
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено, продовжено обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав з покладенням на нього обов`язку: заборонено перебувати в місці свого проживання (перебування) з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців, судові витрати віднесено на рахунок держави.
ОСОБА_1 та його представник - адвокат Стасишин О.Л. не погодилися з таким рішенням суду першої інстанції подали апеляційну скаргу, в якій вказують на невірне застосовування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При цьому представник апелянта, зазначає, що судом не було прийнято до уваги, що сторони по справі перебували в шлюбі та спільно проживали в будинку АДРЕСА_1 , шлюб між ними був розірваний і після цього між колишнім подружжям виникає конфлікт щодо спільного проживання, крім того, ОСОБА_2 вже звернулася до суду з позовом про виселення колишнього чоловіка з будинку, тому це призводить до постійних сварок, оскільки рішення суду про виселення ОСОБА_1 не виконано. Дійсно ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року за ч. 2 ст. 173-2КУпАП за те що він 31 жовтня 2019 року, перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 в ході якого виражався нецензурними словами і шарпав її, проте постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 грудня 2019 року постанову суду першої інстанції скасовано, але прийнято нову, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 173-1 КУпАП та зазначено що з огляду на причини конфлікту його дії не носили насильницький характер. 
Тому, на думку представника апелянта, судом першої інстанції безпідставно задоволено заяву ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису. Крім того, при постановленні попереднього рішення про винесення обмежувального припису, покладено на ОСОБА_1 обов`язок не перебувати в місці його проживання із колишньою дружиною строком на шість місяців, визначений судом строк закінчився 16 вересня 2019 року і саме до закінчення цього терміну заявник не зверталась до суду із заявою про продовження обмежувального припису ще на шість місяців, тому відсутні підстави для задоволення поданої нею заяви.
ОСОБА_1 та його представник адвокат Сташиним О.Л. просили скасувати рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 .
Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 , окрім неї в будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 травня 1985 року по 19 жовтня 2017 року, який розірвано рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2017 року.
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 березня 2019 року було видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_1 у строк шість місяців перебувати у місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .
Даним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини, а саме ображав її та погрожував фізичною розправою, що і стало підставою для видачі обмежувального припису.
Однак ОСОБА_1 після рішення суду продовжив перебувати у місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 .
Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року по справі № 674/666/19, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_2 , яке полягало у висловлюванні в її сторону нецензурними словами, погрозах фізичною розправою 8 лютого 2019 року.
Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року по справі № 674/1701/19, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_2 , яке полягало у висловлюванні в її сторону нецензурними словами, погрозах фізичною розправою.
Постановою судді Хмельницького апеляційного суду від 06 грудня 2019 року, скасовано постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року і прийнято нову постанову, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу.
Даними судовими рішеннями було встановлено, що ОСОБА_1 31 жовтня 2019 року повторно протягом року, вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме обзивав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.
Крім того, відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, про що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань запис № 12019240140000206 від 04 червня 2019 року.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України   «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті (частина п`ята  статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Відповідно до статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Згідно ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою  статті 350-6 цього Кодексу.
Звертаючись до суду з заявою про продовження обмежувального припису ОСОБА_2 вказувала що ОСОБА_1 після закінчення терміну дії попередніх заходів тимчасового обмеження продовжує вчиняти щодо неї психологічне та фізичне насилля, що підтверджується наведеними вище постановами суду та неодноразовими викликами поліції на адресу її місця проживання після вчинення ОСОБА_1 чергової сварки.
Таким чином, встановивши, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 березня 2019 року ОСОБА_1 встановлено обмежувальний припис, а також факти порушення ним установлених зазначеним рішенням заборон, належним чином оцінивши вірогідність продовження та повторного вчинення домашнього насильства, взявши до уваги відсутність у нього щирого каяття, суд першої інстанції, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про продовження дії обмежувального припису, строком на 6 місяців.
Доводи апеляційної скарги, що строк дії обмежувального припису, визначений попереднім рішенням суду строк закінчився 16 вересня 2019 року і саме до закінчення цього терміну заявник не зверталась до суду із заявою про продовження обмежувального припису, тому відсутні підстави для задоволення поданої нею заяви слід відхилити.
За змістом ст. 350-7 ЦПК України обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду, отже даною нормою прямо передбачено продовження обмежувального припису лише після закінчення попереднього строку, а не до його закінчення як про це зазначає апелянт, а тому такі його доводи суперечать даній нормі ЦПК України.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і посилання апелянта на ту обставину, що після розірвання шлюб між сторонами виник конфлікт, а ОСОБА_1  дійсно було притягнуто до адміністративної відповідальності  за ч. 2 ст. 173-2КУпАП за те що він 31 жовтня 2019 року, перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , однак з огляду на причини конфлікту його дії не носили насильницький характер, так як такі доводи апелянта не спростовують висновків суду про порушення ним норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» при здійсненні відповідних дій щодо колишньої дружини після закінчення дії обмежувального припису. 
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Стасишиним Анатолієм Леонтійовичем, залишити без задоволення.
       Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох