Ухвала
Іменем України  
16 січня 2020 року
м. Київ
справа № 161/4674/16-ц
провадження № 61-19706 ск 19 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),         Синельникова Є. В., Шиповича В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 вересня       2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції, треті особи: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ващук Віра Федорівна та орган опіки та піклування Луцької міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції та просив визнати недійсним договір іпотеки, укладений 17 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та його батьком ОСОБА_2 , який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ващук В. Ф. та зареєстрований у реєстрі за № 55/2662.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 січня  2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
18 вересня 2019 року, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2017 року у  справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ващук В. Ф. та орган опіки та піклування Луцької міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.
У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                  ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 вересня           2019 року.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до пункту 13 Перехідних положень чинного на даний час Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
За змістом частини першої статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення суду), апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. 
Згідно оскаржуваного судового рішення та матеріалів касаційного провадження вбачається, що апеляційна скарга на судове рішення                    від 18 січня 2017 року подана 19 вересня 2019 року, тобто, після спливу одного року з дня складання повного тексту рішення суду.
Відповідно до з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. 
З оскаржуваного судового рішення вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 неодноразово подавав клопотання, тобто позивач був обізнаний про розгляд місцевим судом справи за його позовом.
У відповідності до частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Аналогічна норма містилася в частині п'ятій статті 76 ЦПК України             (у редакції чинній на момент розгляду справи).
З оскаржуваного судового рішення вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від 14 вересня 2015 року, номер НАР 525738, посвідченої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ващук В. Ф., повідомлявся належним чином про судовий розгляд, неодноразово приймав участь у судових засіданнях     23 травня 2016 року, 08 червня 2016 року, 13 липня 2016 року, 26 жовтня    2016 року, 28 листопада 2016 року, 02 грудня 2016 року, 09 грудня 2016 року, 18 січня 2017 року. Отже, відповідно до положень частини четвертої статті 76            ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення рішення), позивач був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи.
Крім того, з матеріалів касаційного провадження не вбачається, що пропуск строку на апеляційне оскарження зумовлений обставинами непереборної сили.
Апеляційний суд, відмовляючи заявнику у відкритті апеляційного провадження, правильно виходив із того, що заявником подана апеляційна скарга після спливу одного  року з дня складення повного тексту судового рішення, тому з урахуванням положень частини другої статті 358                       ЦПК України, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області  від 18 січня 2017 року необхідно відмовити. 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд            в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі              з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також    у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити                          у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою              статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 вересня       2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції, треті особи: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ващук Віра Федорівна та орган опіки та піклування Луцької міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді :                                                                                              С. Ф. Хопта
                                                                                                            Є. В. Синельников
                                                                                                            В. В. Шипович