ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2020 року 
Київ
справа №804/3118/17
адміністративне провадження №К/9901/34553/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року (Чабаненко С.В., Чумак С.Ю., Юрко І.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив: 
-          визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка виразилась у невиконанні з вересня 2015 року рішень Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц);
-          зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц);
-          зобов`язати Державну казначейську службу України надати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішень Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц).
Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача, яка виразилась у невиконанні з вересня 2015 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц), якими постановлено стягнути на користь позивача кошти в сумі 2936, 00 грн. та додаткового рішення від 29 вересня 2015 року, яким стягнуто судові витрати у розмірі 487, 20 грн. 
Позивачем зазначено, що виконавчі листи, видані на виконання вищезазначених судових рішень направлені до Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області ще у серпні 2015 року, проте станом на 28 квітня 2017 року рішення суду не виконано. 
Вказував, що у відповіді на його скаргу від 22 серпня 2016 року, яку перенаправлено із Міністерства фінансів України за належністю до Державної казначейської служби України, відповідач повідомив позивача, що Казначейством будуть здійснені заходи щодо перерахування на його користь коштів згідно виконавчих документів за рішеннями суду лише після виконання рішень судів, які надійшли раніше. 
При цьому, у позовній заяві також зауважено, що із відповідей Казначейства слідує, що Державним бюджетом передбачені кошти на виконання рішень судів, однак Державною казначейською службою України, на думку позивача, не вживаються заходи для виконання судових рішень.
Тому, позивач вважає, що станом на момент звернення до суду із даним позовом минуло вже півтора року з дня отримання відповідачем виконавчих листів на виконання рішень Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц), однак дані судові рішення відповідачем не виконуються в порушення вимог статті 124 Конституції України та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України, оскільки останньою вчинялися дії з виконання судових рішень у справі № 2/205/646/15(205/7386/14-ц).
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 25 січня 2018 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка виразилась у невиконанні з вересня 2015 року рішень Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц). Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц).
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відсутність бюджетних коштів та/або встановлення конкретних розмірів виплати коштів, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України", не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. Окрім того, зазначили, що наведене узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 08 листопада 2005 року в справі "Кречко проти України". У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. 
Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що станом на дату звернення позивача до суду, відповідачем не виконано обов`язку, передбаченого статтею 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та порушені граничні строки виконання як рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц) так і додаткового рішення від 29 вересня 2015 року.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг.
Державна казначейська служба України вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати повністю та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Скаржник зазначає, що рішення у справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц), буде виконано у порядку черговості, тобто після перерахування коштів стягувачам, які звернулися до органів Казначейства раніше позивача та про те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" за бюджетною програмою КПКВК 3504040 передбачено 500,00 млн гривень. Натомість на виконанні у Казначействі знаходяться рішення судів на суму понад 1050,06 млн грн.
Також, вказує, що виконання рішення поза чергою є неможливим, оскільки призведе до порушення принципу рівності перед законом та будуть порушені права осіб, які подали виконавчі листи до Казначейства раніше, ніж позивач. 
Позиція інших учасників справи.
Відзиву на касаційну скаргу не надходило. 
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 25 січня 2018 року.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року № 720/78/19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець Т.Г.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: судді - доповідача Загороднюка А. Г., суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 03 лютого 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
29 серпня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради щодо стягнення грошових сум. За результатами розгляду якого рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог позивача до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення грошових сум - відмовлено.
Не погодившись із даним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
07 липня 2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області винесено рішення по справі № 2/205/646/15 (205/7386/14-ц), яким апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2015р - скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради на користь позивача 2936, 00 грн. 
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц) набрало законної сили - 07 липня 2015 року.
29 вересня 2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області прийнято додаткове рішення по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц), яким суд апеляційної інстанції вирішив питання щодо розподілу судових витрат та присудив стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради на користь позивача судові витрати в сумі 487, 20 грн. Дане судове рішення набрало законної сили - 29 вересня 2015 року.
Позивачем у серпні 2015 року разом із заявами про виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц) до Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області направлено виконавчі листи.
З 18 листопада 2015 року зазначені виконавчі документи зареєстровані в органах Казначейства та перебувають в черзі на виконання за № 7284, 7285.
22 вересня 2016 року позивач звернулась до Міністерства фінансів України із скаргою, в якій просила про вжиття невідкладних заходів, спрямованих на виконання рішень Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом перерахування позивачу присуджених на його користь за рішеннями суду коштів з урахуванням компенсації за несвоєчасне виконання рішень суду згідно вимог статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». 
Листом від 10 жовтня 2016 року за вих. №31-15050-11/23-3875/3043 Міністерство фінансів України направило за належністю скаргу позивача стосовно виконання рішень суду до Державної казначейської служби України із повідомленням про це скаржника.
Листом від 26 жовтня 2016 року повідомлено про те, що на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» перебувають виконавчі листи Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справам №2/205/646/15 про перерахування коштів на користь позивача, які будуть перераховані відповідно до вимог абз. 2 п.п. 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011р., тобто після виконання рішень судів, що надійшли раніше.
Станом на 19 травня 2017 року грошові кошти не сплачені, а рішення судів фактично не виконані.
Позивач вважаючи таку бездіяльність Державної казначейської служби України, яка виразилась у невиконанні з вересня 2015 року рішень Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №2/205/646/15 (205/7386/14-ц) протиправною звернувся до суду з вказаним позовом. 
Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) та особливості їх виконання встановлює.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Частиною четвертою статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" № 4901-VI встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845) 
Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку № 845 безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Пунктом 49 Порядку № 845 визначено, що у разі, коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Міністерству фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Аналізуючи наведені положення законодавства у співставленні зі встановленими обставинами цієї справи, треба звернути увагу, що виконавчи листи перебувають на виконанні Державної казначейської служби України, з часу їх прийняття та до моменту звернення позивача до суду з цим позовом, більше трьох місяців, встановленого чинними законодавством для їх виконання. Тривалий час перебування на виконанні, повинен був бути достатнім строком для виконання судових рішень, однак, незважаючи на такий строк перебування рішень суду на виконанні, він виконаний не був.
Відтак, з урахуванням положень частини четвертої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем порушено граничні строки виконання вказаних вище судових рішень.
Верховний Суд зауважує, що посилання відповідача на те, що чинним законодавством передбачене безспірне списання коштів державного бюджету за черговістю надходження таких рішень та в межах бюджетних асигнувань, є необґрунтованим, з огляду на таке.
Також, Верховний Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні від 08 листопада 2015 року у справі «Кечко проти України», у якій зазначено, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Отже, посилання на наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають здійснити перерахунок коштів у поточному році, адже виплата здійснюється в органі Казначейства в порядку черговості їх надходження, не можуть вважатися такою, що дає підстави для невиконання судового рішення та, як на підставу, для відмови у задоволенні позовних вимог.
Верховний Суд вважає правильним висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позивача. 
Доводи касаційної скарги щодо неможливості виконання рішення поза чергою через порушення принципу рівності перед законом прав інших осіб, які подали виконавчі листи до Казначейства раніше, ніж позивач є помилковими, оскільки вимоги частини 4 статті 3 Закону Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"  та абз. 2 пункту 48 Порядку № 845 щодо строку перерахування коштів, законодавцем визначені чіткі часові межі виконання рішень суду. У будь-якому разі, черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватися з такими приписами закону й рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак, у тримісячний строк.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року справа № 826/16655/16.
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом апеляційної  інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які належним чином перевірені судом апеляційної інстанції. 
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Верховний Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).
Відповідно до статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову.
Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 4, 343, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Загороднюк 

судді                                                                                           Л.О.Єресько 

                    В.М. Соколов