Постанова
Іменем України
 
12 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа №757/42043/18-ц
провадження №61-8130св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів, вкладів, процентів та штрафних санкцій, за касаційними скаргами  ОСОБА_1 та акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва 
від 27 листопада 2018 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у складі колегії суддів: 
Шебуєвої В. А., Оніщука М. І. Крижанівської Г. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
представник відповідача - Тузова Владислава Олександрівна,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
1.   У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) з позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму вкладу за договором, банківського вкладу у розмірі 220 000 євро, проценти за договором банківського вкладу у розмірі 79 802,74 євро, три проценти річних у розмірі 
9 861,26 євро та пеню у розмірі 78 890,08 євро.
2.   Позовна заява мотивована тим, що 06 грудня 2013 року між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» у Кримському відділенні був укладений депозитний договір № SАМDNWFD0070029132800, внесок «Стандарт на 12 міс.», зі строком на 366 днів до 06 грудня 2014 року включно, з нарахуванням 8% процентів річних. Сума вкладу становить 220 000 євро. Відповідно до договору АТ КБ «Приватбанк» відкрило йому особистий рахунок № НОМЕР_1 . Договір щорічно переукладався на новий термін. 
3.   16 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із заявою про розірвання договору та повернення коштів, але кошти йому не повернули. 
4.   Посилаючись на наведене, позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
5.   Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 220 000 євро, відсотки у розмірі 57 599,62 євро, три проценти річних у розмірі 9 810,14 євро, пеню у розмірі 528 євро, а всього 287 937,76 євро. 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у сумі 
6 528,21 грн.
6.   Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Банк не виконав умови укладених договорів, а тому стягненню підлягають суми депозитів разом із нарахованими відсотками, а також позивач має право на стягнення 3 % річних від простроченої суми, що передбачено статтею 625 ЦК України. Позовні вимоги щодо стягнення пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням строку позовної давності з 25 серпня 2017 року по 25 серпня 2018 року та позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 21 лютого 2018 року у справі 
№ 759/13827/15-ц, підлягають задоволенню частково.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
7.   Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 рокузалишено без змін.
8.       Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з Банку на користь ОСОБА_1 суми вкладу, відсотків за договором банківського вкладу за період з 06 грудня 2013 року по 06 грудня 2016 року з розрахунку 8% річних та за період з 06 грудня 2016 року 
по 21 червня 2017 року з розрахунку 4% річних відповідно до умов договору та пені.
9.       Апеляційний суд також урахував те, що у листах від 16 червня 2017 року і від 06 червня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало відсутність підстав для повернення грошових коштів припиненням діяльності банку на території Автономної Республіки Крим у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим та фактичною конфіскацією майна банку, а не належним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором банківського вкладу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
10.   У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позовних вимог, в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
11.   У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року, ОСОБА_1 просить змінити ухвалені у справі судові рішення в частині пені, в цій частині ухвалити нове рішення про задоволенні вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права
 
Узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу 
 
12.   Доводи касаційної скаргиОСОБА_1 зводяться до незгоди з розміром стягнутої пені. Зазначав, що розмір пені, яка підлягає стягненню відповідно до частини п`ятої статті 10  Закону України «Про захист прав споживачів» за договором  від 06 грудня 2013 року становить 
3 055 271,95 євро, проте позивач у позові просив стягнути пеню в сумі 78 890,08 євро.
13.   Заявник також указує на те, що суд безпідставно не взяв до уваги правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року  у справі № 761/42169/16-ц; від 19 вересня 2018 року у справі № 761/46145/16-ц; від 04 квітня 2018 року у справі № 367/7401/14-ц та постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15.
14.   Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що факт наявності у вкладника оригіналів документів може свідчити лише про факт укладання договорів банківських вкладів, які є предметом спору, та не є належним доказом не виконання банком умов договору щодо повернення коштів на вимогу вкладника до закінчення строку дії договору, як це передбачене умовами договору.
15.   Касаційна скарга також містить посилання на те, що стягнення пені  в іноземній валюті суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки в силу положень статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має виконуватись у гривні. 
 
Доводи  учасників справи у відзивах на касаційні скарги
 
16.   У відзиві на касаційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» заперечило проти доводів касаційної скарги  ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими. Просило касаційну скаргу залишити без задоволення.
17.   Аргументи відзиву  ОСОБА_1 на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» зводяться до того, що доводи касаційної скарги суперечать положенням законодавства України та не узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у даній категорії спорів. Просив касаційну скаргу Банку залишити без задоволення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
18.   Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , справу витребувано з суду першої інстанції.
19.   Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк».
20.   Ухвалою  Верховного Суду від 06 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
21.   06 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено у Кримському відділенні Банку депозитний договір 
№ SАМDNWFD0070029132800, внесок «Стандарт на 12 міс.», зі строком на 366 днів до 06 грудня 2014 року включно, з нарахуванням 8% процентів річних. Сума вкладу позивача становить 220 000 євро.Відповідно до договору відповідач відкрив позивачу особистий рахунок № НОМЕР_1 . Договір щорічно переукладався на новий строк.
22.   Належне виконання ОСОБА_1 умов договору щодо внесення на рахунок банку 220 000 євро підтверджено  платіжним дорученням.
23.   Оригінали договорів банківського вкладу та платіжного доручення про внесення грошових коштів були предметом огляду в судовому засіданні, їх копії містяться в матеріалах справи.
24.   16 серпня 2017 року ОСОБА_1 звертався  до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про виплату грошових коштів за договорами, однак банк умови укладених договорів не виконав, суми депозитів разом із нарахованими відсотками не повернув.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
25.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
26.   Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
27.   Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
28.   Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає  частковому задоволенню.
29.   Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
30.   Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
31.   Частиною першою статті 402 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
32.   Предметом спору у даній справі є стягнення суми вкладу, процентів та штрафних санкцій.
 
Щодо стягнення суми банківського вкладу
33.   Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
34.   За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
35.   До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
36.   Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
37.   Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
38.   Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
39.   Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
40.   Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
41.   Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 в редакції, чинній на момент укладення договору (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
42.   Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 в редакції, чинній на момент укладення договору (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).
43.   Пункт 10.1 Інструкції № 492 в редакції, чинній на момент укладення договору, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
44.   Пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174 в редакції, чинній на момент укладення договору 
(далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.
45.   Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення в редакції, чинній на момент укладення договору, пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 в редакції, чинній на момент укладення договору, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
46.   Зазначена правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13 та від 29 жовтня                 2014 року № 6-118цс14.
47.   Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про доведеність позивачем договірних відносин з відповідачем, які виникли на підставі договору внесок «Стандарт на 12 міс.», за умовами яких позивач вніс кошти на депозит, що підтверджується відповідним платіжним дорученням, є обґрунтованим.
48.   Враховуючи, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними допустимими та достатніми доказами, а грошові кошти за договорами банківських вкладів (сума депозитів разом із нарахованими відсотками в межах дії договорів) позивачу на його вимогу не виплачені, суди дійшли правильного висновку про їх стягнення у примусовому порядку.
49.   Касаційні скарги не містить доводів щодо незгоди з розрахунками судів в указаній частині.
50.   З урахуванням наведеного доводи касаційної скарги Банку про недоведеність позивачем факту знаходження грошових коштів на депозитному рахунку (за депозитним договором), а наявність у вкладника договорів банківських вкладів та платіжного доручення не є належним доказом невиконання банком умов договорів щодо повернення коштів за вкладами після закінчення строку їх дії, колегія суддів вважає необґрунтованими.
 
Щодо стягнення процентів та 3 % річних, що передбачені статтею 625 ЦК України
 
51.   Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
52.   Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.
53.   Аналогійний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
54.   У пункті 12 депозитного договору сторони погодили, що якщо клієнт вимагає розірвати договір за неповний строк вкладу відсотки виплачуються за зниженою в 2 рази процентною ставкою (з урахуванням пункту 8 договору) за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору.
55.   21 червня 2017 року  є датою розірвання договору банківського вкладу між сторонами.
56.   Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
57.   Договори банківського вкладу, укладені між сторонами, не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення терміну його дії.
58.   Отже суди із урахуванням вказаних норм права та правових висновків Верховного Суду, обґрунтовано виходили із того, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовими вкладами, виходячи із процентної ставки за вкладом «на вимогу» .
59.   Касаційна скарга Банку не містить доводів щодо незгоди з такими висновками судів.
60.   Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
61.   Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
62.   Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
63.   Суди зробили обґрунтований висновок про те, що з відповідача підлягає стягненню 3 % річних від прострочених сум за договором від 06 грудня 
2013 року.
64.   Судом першої інстанції наведено детальний розрахунок заборгованості, який не спростовано банком під час апеляційного перегляду.
 
Щодо застосування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»
65.   Обґрунтованим є висновок судів про наявність правових підстав для нарахування та стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, помилковим є розрахунок розміру пені та посилання на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 759/13827/15-ц.
66.   Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
67.   Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.
68.   У зв`язку з цим висновок судів про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага.
69.   Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.
70.   Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.
71.   Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, тому нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.
72.   До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду 
у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі 
№ 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року 
у справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19).
73.   Враховуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів» та умови укладеного договору депозиту та їх розмір, пеня за вказаними договорами значно перевищує розмір пені заявленої позивачем до стягнення, в той час як суд, відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України, не може виходити за межі позовних вимог.
74.   Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
75.   Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, зокрема за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
76.   З огляду на обставини даної конкретної справи, ураховуючи завдання цивільного судочинства та виходячи із засад справедливості, Верховний Суд дійшов висновку про зменшення пені за договором до 100 000  грн.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
77.   Згідно статті 410 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
78.   Відповідно до статті 412 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
79.   У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % пені передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» підлягають зміні, а у решті - залишенню без змін.  
Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
1.   Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
2.   Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
3.Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року у та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1  до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення пені передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» змінити, стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за договором від 06 грудня 2013 року у розмірі 100 000  грн.
4.В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва 
від 27 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 10 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      В. С. Висоцька
Судді                                                                                                А. І. Грушицький
                                                                                                                   І. В. Литвиненко
                                                                                                                   В. В. Сердюк
                                                                                                                   І. М. Фаловська