ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року  
м. Черкаси   
справа № 697/2226/16-ц провадження № 22-ц/821/338/20 категорія на ухвалу  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Карпенко О.В.
секретар: Винник І.М.
учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;
відповідач:  ОСОБА_1  
представник відповідача – адвокат Бовшик Микола Юрійович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області (постановлену в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Льон О.М., повний текст ухвали виготовлено 13 грудня 2019 року) у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 вересня 2013 року у розмірі 23 390,46 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн.
15 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд вищезазначеного судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Заява про перегляд рішення суду мотивована тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 березня 2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
В порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість станом на 02 серпня 2016 року в розмірі 23 390,46 грн.
ОСОБА_1 підтвердив, що він дійсно користувався кредитною карткою, виданою позивачем, але 31 серпня 2015 року невідомі йому особи скористалися його карткою та заволоділи грошовими коштами в сумах 22 894 грн., 8 239,37 грн., 2 234 грн., про що він відразу ж повідомив Канівське відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної полії в Черкаській області.
Про дану обставину ОСОБА_1 повідомив також банк.
ОСОБА_1 вважає, що під час розгляду справи про стягнення з нього заборгованості, позивачем не надано доказів, що списання грошових коштів з його карткового рахунку 28 серпня 2015 року здійснювалося за його розпорядженням. Вважає, що доводи про те, що 28 серпня 2015 року невідома особа таємно викрала з його карткового рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти, не спростовані.
Вважає, що на момент ухвалення районним судом рішення у справі, а саме 11 квітня 2017 року йому не було відомо про наявність факту відкриття кримінального провадження за його зверненням до органів поліції з приводу незаконного заволодіння коштами та визнання його потерпілим, тому вважає дану обставину нововиявленою. 
       
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року за нововиявленими обставинами по справі № 697/2226/16-ц відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звернулася із заявою про перегляд рішення, на час розгляду справи відсутні, а обставини, на які посилається заявник та його представник не є ново виявленими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Бовшика М.Ю. оскаржив вказану ухвалу до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року як незаконну та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 відмовити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 під час судового розгляду справи про стягнення з нього на користь Банку заборгованості не користувався послугами адвоката чи іншої особи з юридичними знаннями, а тому не міг знати про наявність постанови Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та правового висновку у ній про те, що в разі відсутності вини відповідача в несвоєчасній сплаті кредитного боргу у категорії справ за позовами кредитних установ щодо стягнення кредитних коштів, зокрема якщо така відсутність вини зумовлена діями третіх осіб, зазначені позови в частині стягнення боргу за кредитним договором не підлягають до задоволення. В разі, коли наявність чи відсутність вини відповідача не встановлювалася в судовому засіданні, справа підлягає новому розгляду.
Крім того вважає, що суд першої інстанції помилково вважав, що рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року та постанова апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2019 року у справі у справі № 697/845/18 не є нововиявленою обставиною, оскільки висновки судів у даній справі мають преюдиційне значення для перегляду рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н в розмірі 23 390,46 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору 1 378 грн.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України). 
Згідно з ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
- переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
- докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 5 ст. 423 ЦПК України). 
У пунктах 3, 4, 5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої ст. 361 ЦПК України (на даний час ст. 423 ЦПК України), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, що існують на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.
Судам необхідно розрізняти також нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи чи не врахування позиції суду вищої інстанції) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. 
Не є нововиявленими обставинами також ті обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі, або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи. 
Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що вказані заявником обставини не є нововиявленими в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, а тому суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
У своєму висновку від 05 червня 2019 року за результатами розгляду справи № 760/20599/15-ц (провадження № 14-207цс19) Велика Палата Верховного Суду підтвердила висновок Європейського суду з прав людини, зазначений у рішенні (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року) та вказала, що процедура розгляду заяви про скасування рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами не повинна бути зведена лише до намагання сторони переглянути судове рішення в зв`язку з його незгодою. Сторона повинна довести, що доказ, який є нововиявленим, вона не могла надати чи повідомити під час розгляду спору і цей доказ дійсно являється вирішальним. 
Відповідно до пункту 8 ст. 129 Конституції України одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічні позиції закріплюють ч. 3 ст. 2 ЦПК України, яка встановлює, що одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»). Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства), § 57; Fayed v. the United Kingdom (Файєд проти Сполученого Королівства), § 65; Markovic and Others v. Italy (Марковіч та інші проти Італії) [ВП], § 99).
ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA («Зубац проти Хорватії») від 5 квітня 2018 року).
Питання дослідження і оцінки доказів, на які ОСОБА_1 посилався в своїй заяві про перегляд рішення в зв`язку з нововиявленими обставинами були предметом розгляду Канівського міськрайонного суду Черкаської області під час розгляду справи про стягнення заборгованості. Суд, під час ухвалення рішення 11 квітня 2017 року дослідив докази, надані ОСОБА_1 про те, що коштами, які були зняті з карткового рахунку заволоділи шахраї та встановив, що кожна операція зі зняття коштів була забезпечена авторизацією та ОТП-паролем для входу в комплекси сайту PORTMONE.COM.UA.TELEKO, підтвердження платежів надходили на мобільний телефон відповідача, який був зареєстрований в банківській системі, а введення ОТП-паролю було можливо здійснити саме ОСОБА_1 , і такий пароль був доступний лише йому. Про дану обставину зазначено в описовій частині рішення (а.с. 137 Т.1), отже він був достовірно відомий на час розгляду справи та ухвалення рішення по суті 11 квітня 2017 року.
Тому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд рішення суду в зв`язку з нововиявленими обставинами, дійшов правильного висновку, що доводи заяви (зокрема неповне з`ясування фактичних обставин справи та не врахування доказів про шахрайські дії відносно ОСОБА_1 ) не є нововиявленими в розумінні ст. 423 ЦПК України, були відомі на час розгляду спору по суті і не можуть бути підставою для скасування судового рішення у порядку його перегляду за нововиявленими обставинами. 
Ухвала суду відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як для відповідача так і для позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення заяви.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бовшика Миколи Юрійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.  
Повний текст виготовлено 25 лютого 2020 року.

Головуючий                                                         В.Г. Бородійчук         

Судді                                                                        В.О. Єльцов

                                                                       О.В. Карпенко