Ухвала
Іменем України 
15 січня 2020 року
м. Київ
Справа № 466/3511/19
Провадження № 51 - 6104 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши скаргу, яка за своїм змістом є касаційною скаргою засудженого     ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року щодо нього, 
встановив:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року, залишеною без зміни ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року,  відмовлено у задоволенні спільного клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії (№ 30) та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну засудженому ОСОБА_4 невідбутої частини покарання на більш м`яке у виді обмеження волі. 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про необхідність перегляду зазначених ухвал судів обох інстанцій в касаційному порядку. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 
02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII) визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Частиною шостою статті 13 Закону № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Порушене засудженим ОСОБА_4 у касаційній скарзі питання, стосується оскарження судових рішень, постановлених в порядку ст. 539 ч. 6 КПК України. 
Щодо вказаного питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок в постанові від 18 березня 2019 року (справа №756/9514/15-к, провадження за касаційною скаргою № 51-115 кмо 17), зазначивши, що за змістом ст. 129 ч. 3 п. 8 Конституції України, ст. 424 ч. 2, ст. 539 ч. 6 КПК України ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду оскарженню у касаційному порядку не підлягають.
Оскаржувані засудженим ОСОБА_4 ухвали винесені в порядку ст. 539 ч. 6 КПК України, а тому, з врахуванням вищезазначеного висновку об`єднаної палати Верховного Суду, не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі               ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від                   24 вересня 2019 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3