ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2020 р.                                                                    Справа №909/975/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич 
суддів                                                                                О.П. Дубник
                    М.І. Хабіб,
секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Кулев-Інвест” (надалі ТзОВ “Кулев-Інвест”) за №2019/11-50 від 27.11.2019 року (вх. № 01-05/4261/19 від 28.11.2019 року) 
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 року (суддя Т.В.  Максимів; повний текст рішення складено 04.11.2019 року)
у справі № 909/975/19
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Стандартпарк Україна” (надалі ТзОВ  “Стандартпарк Україна”)
до відповідача: ТзОВ “Кулев-Інвест”
про стягнення заборгованості в сумі 120203,95 грн.,

за участю:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

09.09.2019 року ТзОВ “Стандартпарк Україна” звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ “Кулев-Інвест” про стягнення 120203,95  грн. заборгованості. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору поставки №47-ЛВ від 18.04.2019 року не виконав свого зобов`язання щодо оплати отриманого товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути 118205,21 грн. основного боргу, 1825,74  грн. пені та 146,00 грн. 3% річних. 
Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 у справі №909/975/19 (суддя Т.В. Максимів) частково задоволено позов. Стягнуто з ТзОВ «Кулев-Інвест» на користь ТзОВ «Стандартпарк Україна» 118205,21 грн. – основного боргу, 145,73  грн. – 3% річних, 1651,63 грн. – пені, 1917,78 грн. – судового збору. Відмовлено в позові в частині позовних вимог про стягнення 0,27 грн. – 3% річних та 201,11 грн. пені. Судовий збір в сумі 3,22 грн. покладено на позивача.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 436410,43 грн. Відповідач в порушення умов договору здійснив часткову оплату за поставку товару на суму 318205,22 грн. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача 118205,21 грн. заборгованості обґрунтована та належить до задоволення. Суд перевірив правильність нарахування позивачем 3 % річних та пені за період з 29.07.2019 року по 13.08.2019 року та задоволив їх за власним розрахунком в сумі 145,73  грн.  – 3% річних та 1651,63 грн. - пені, оскільки розрахунок позивача є арифметично невірним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У своїй апеляційній скарзі (вх. № 01-05/4261/19 від 28.11.2019 року) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 у справі №909/975/19 ТзОВ “Кулев-Інвест” просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення прийняв до уваги копії документів, які належним чином не засвідчені, а отже, на думку скаржника, не є належними та допустимими доказами. При цьому не погоджується з проведеним судом розрахунком 3% річних та пені. Вважає, що сума пені складає 1637,13  грн. та 141,00 грн. – 3% річних.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТзОВ “Стандартпарк Україна” у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи скаржника надуманими та такими, що спрямовані на ухилення від виконання законного рішення суду. Звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач не зазначав про неналежне завірення позивачем документів. Просить залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 у справі №909/975/19, апеляційну скаргу ТзОВ “Кулев-Інвест” – без задоволення.

Позивач та відповідач не делегували своїх представників в судове засідання. Про причини неявки не повідомили. Згідно з повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень №№ 7901010819850, 7901010802795, 7901010802680 про виклик до суду на 24.02.2020 року, обізнані з датою, часом і місцем розгляду справи.
Суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання сторін у справі. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, встановлені ч.1  ст.273 ГПК України, справу може бути розглянуто при відсутності сторін.

Обставини справи

18 квітня 2019 року між ТзОВ “Стандартпарк Україна” (постачальник) та ТзОВ  “Кулев-Інвест” (покупець) укладено договір поставки №47-ЛВ, відповідно до якого постачальник зобов`язується, згідно замовлення покупця, поставити і передати у власність покупця товар разом з усіма його приналежностями та стосовними його документами, а покупець прийняти та своєчасно і у повному розмірі здійснити оплату на умовах цього договору товару, асортимент, кількість і ціна за одиницю якого вказуються у рахунках-фактурах, видаткових накладних і/або специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього договору (а.с.11-17).
Згідно з пунктом 1.2 договору постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у заявках-замовленнях покупця.
У пункті 1.3 договору сторони обумовили, що ціна договору є загальна ціна товару, що поставляється у відповідності з цим договором та складається з сумарної вартості товару, поставленого згідно всіх видаткових накладних протягом дії цього договору. 
Якщо у специфікації не вказано інше, умови поставки товару приймаються на умовах: EXW Франко-склад (м.Київ, пр-т Перемоги, 67), згідно Інкотермс 2010 (п.2.1  договору).
Відповідно до пункту 2.5 договору право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходять до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової (та/або товарно-транспортної) накладної, що є підтвердженням належного виконання постачальником умов даного договору. Підписання представником покупця видаткової накладної засвідчує належне виконання постачальником умов договору по поставці товару та засвідчує узгодження з покупцем асортименту, кількості, якості та вартості (ціни) товару, зазначеної у видатковій накладній.
Згідно з пунктом 3.2 договору якщо інше не вказано у специфікації, оплата товару проводиться 50% передоплатою та оплатою наступних 50% в день сповіщення покупця про готовність відвантаження продукції постачальником. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника, на підставі наданого постачальником рахунка.
Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, поступає на розрахунковий рахунок постачальника (п. 3.3 договору).
У відповідності до пункту 6.2 договору у разі несвоєчасної оплати поставленого товару постачальник має право вимагати від покупця сплати пені, яка нараховується в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення платежу, що діяла протягом строку затримки платежу, але не більше максимального розміру, встановленого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
В пункті 9.1 зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
В специфікації № 1 від 18.04.2019 року, яка є невід`ємною частиною договору, сторони обумовили найменування, кількість, ціну товару та умови оплати (а.с.18-21).
На виконання умов договору поставки № 47-ЛВ від 18.04.2019 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар по специфікації № 1 від 18.04.2019 року на загальну суму 436410,43  грн., що підтверджується видатковою накладною № ЛВ000000373 від 31.05.2019 року, яка підписана сторонами без жодних зауважень (а.с. 22).
В порушення своїх договірних зобов`язань відповідач частково оплатив отриманий товар, перерахувавши на рахунок позивача грошові кошти в загальній сумі 318205,22 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 2 від 25.04.2019 року та № 2017 від 18.06.2019 року (а.с.24-25).
В матеріалах справи відсутні докази про виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати залишку вартості отриманого товару в сумі 118205,21 грн.
01.08.2019 позивач надіслав відповідачу претензію за № 11 , в якій просив добровільно сплатити заборгованість в сумі 118205,21 грн. за договором поставки № 47-ЛВ від 18.04.2019 року. Попередив, що у випадку невиконання даних вимог буде змушений звернутись до суду (а.с.30-33). 
Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що відповідач не оплатив повної вартості отриманого товару.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі договору поставки № 47-ЛВ від 18.04.2019 року відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 436410,43  грн., що підтверджується вищеописаною копією видаткової накладної №  ЛВ000000373 від 31.05.2019 року.
З урахуванням часткової оплати вартості отриманого товару в сумі 318205,22 грн., станом на дату заявлення даного позову та прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції, заборгованість відповідача складає 118205,21 грн.
Проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 118205,21 грн. заборгованості за поставлений товар.
Враховуючи те, що відповідач порушив строки оплати отриманого товару, визначені в специфікації та договорі, позивач нарахував 146,00 грн. 3% річних за період з 29.07.2019 року по 13.08.2019 року. 
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що даний розрахунок є арифметично невірним та присудив до стягнення з відповідача на користь позивача 145,73 грн. 3% річних за період з 29.07.2019 року по 13.08.2019 року за порушення строків оплати товару.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 1651,63 грн. пені за період з 29.07.2019 року по 13.08.2019 року, враховуючи наступне.
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до пункту 6.2 договору поставки № 47-ЛВ від 18.04.2019 року у разі несвоєчасної оплати поставленого товару постачальник має право вимагати від покупця сплати пені, яка нараховується в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення платежу, що діяла протягом строку затримки платежу, але не більше максимального розміру, встановленого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Як вірно встановив суд першої інстанції, наданий позивачем розрахунок пені містить арифметичну помилку, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача підлягає 1651,63  грн. пені за період з 29.07.2019 року по 13.08.2019 року. 
Доводи скаржника про те, що надані позивачем копії документів, на підставі яких суд прийняв оскаржуване рішення, належним чином не завірені, не відповідають дійсності. 
При дослідженні копій документів, доданих позивачем до позовної заяви, колегія суддів встановила, що на зазначених копіях міститься штамп з написом: «Згідно з оригіналом», а також підпис головного бухгалтера і відтиск круглої печатки позивача (а.с.4-57). Те, що вказані реквізити розміщені не у верхньому правому, а в нижньому правому куті аркушів жодним чином не впливає на належність та допустимість цих копій, як доказів у справі.
Усі інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків по суті спору, наведених в рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 у справі №909/975/19.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 у справі №909/975/19 необхідно залишити без змін.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кулев-Інвест» за №2019/11-50 від 27.11.2019 року (вх. № 01-05/4261/19 від 28.11.2019 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.10.2019 у справі №  909/975/19 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                О.В. Зварич

Суддя                                                                                                    О.П. Дубник

        Суддя                                                                                                    М.І. Хабіб