Постанова
Іменем України
 
18 грудня 2019 року
місто Київ
 
справа № 2-1515/11
провадження № 61-1771св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Броварський міжрайонний прокурор Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної ради, Броварської міської ради Київської області, Калинівської селищної ради Броварського району Київської області,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У березні 2011 року Броварський міжрайонний прокурор Київської області звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати відповідачів сплатити втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені зміною цільового призначення земельної ділянки, загальною площею 10, 7314 га, яка належить їм на праві власності, у розмірі 274 294, 00 грн до спеціального фонду бюджету Київської обласної ради, Броварської районної ради і Калинівської селищної ради Броварського району Київської області.
Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області від 12 липня 2007 року № 990 погоджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на землі промисловості (складські приміщення) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у межах Калинівської селищної ради за межами населеного пункту. На підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 31 серпня 2007 року № 782 затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на землі промисловості (будівництво логістичного центру) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в межах Калинівської селищної ради Броварського району Київської області». Згідно з розрахунком розміру втрат сільськогосподарського виробництва, спричинених зміною цільового призначення із земель для ведення особистого селянського господарства на земельні ділянки іншого призначення, що є власністю громадян ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , розмір втрат становить 274 294, 00 грн. Після затвердження проекту землеустрою відповідним розпорядженням Київської обласної державної адміністрації та затвердження розрахунку розміру втрат сільськогосподарського виробництва відповідачі не сплатили втрати сільськогосподарського виробництва у двомісячний термін. 
Стислий виклад заперечень інших учасників справи
Відзив на позов не надходив.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені зміною цільового призначення земельної ділянки, загальною площею 10, 7314 га, у розмірі 274 294, 00 грн до спеціального фонду бюджету Київської обласної ради, спеціального фонду бюджету Броварської районної ради і спеціального фонду бюджету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до статті 209 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, зумовлені вилученням сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, підлягають відшкодуванню і зараховуються на спеціальні рахунки відповідних місцевих рад. Суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у двомісячний термін після затвердження проекту землеустрою розпорядженням Київської обласної державної адміністрації та затвердження розрахунку розміру втрат сільськогосподарського виробництва, тобто до 31 жовтня 2007 року, втрати сільськогосподарського виробництва не сплатили.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.
Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовувалось тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано державні акти на право власності на земельні ділянки, площею 7, 9629 га та 2, 7685 га відповідно. Отже, відповідачам виділені земельні ділянки, які мають різну площу. Відповідачі не є солідарними боржниками, а тому кожен з них має відшкодувати втрати щодо конкретної земельної ділянки з вирахуванням таких втрат стосовно кожної з них окремо, у разі наявності для цього підстав. Звертаючись до суду з позовом, прокурор не надав розрахунку заборгованості із втрат сільськогосподарського виробництва окремо стосовно кожної земельної ділянки. 
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку у жовтні 2017 року, перший заступник прокурора Київської області просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити без змін заочне рішення суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що розпорядженням Броварської районної державної адміністрації від 12 липня 2007 року погоджено проект ділянок, загальною площею 10, 7314 за заявою відповідачів. Розрахунок втрат складений відповідно до приписів Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1279.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У підпункті 11 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження, ухвалою від 09 грудня 2019 року Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені у статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року 
№ 1618-IV, далі - ЦПК 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що розпорядженням Броварської районної державної адміністрації від 12 липня 2007 року № 990 погоджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на землі промисловості (складські приміщення) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в адміністративних межах Калинівської селищної ради за межами населеного пункту.
На підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 31 серпня 2007 року № 782 затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється з ведення особистого селянського господарства на землі промисловості (будівництво логістичного центру) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у межах Калинівської селищної ради Броварського району Київської області».
Згідно з розрахунком розміру втрат сільськогосподарського виробництва, спричинених зміною цільового призначення з земель для ведення особистого селянського господарства на земельні ділянки іншого призначення, що є власністю громадян ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , що знаходяться в межах Калинівської селищної ради, розмір втрат становить 274 294, 00 грн.
22 жовтня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею 7, 9629 га та 2, 7685 га, які розташовані на території Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, цільове призначення - землі промисловості 
(для будівництва логістичного центру).
Оцінка аргументів касаційної скарги
Перевіряючи законність та обґрунтованість постановлених у справі рішень, Верховний Суд зробив такі висновки.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За правилами частин першої та другої статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Згідно з частиною другою статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. 
Відповідно до частини третьої цієї статті зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502, передбачено, що підставою для оформлення та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку із зміненим цільовим призначенням є лише погодження проекту землеустрою зі зміни цільового призначення земельної ділянки органом місцевого самоврядування і відповідними державними органами та затвердження цього проекту органом виконавчої влади.
Відповідно до статті 207 ЗК України втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва включають втрати сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, а також втрати, завдані обмеженням у землекористуванні та погіршенням якості земель. Відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. Відшкодуванню підлягають також втрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв`язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон. Втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва компенсуються незалежно від відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва визначаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок визначення втрат регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1279 «Про розміри та порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню» (далі - Постанова № 1279).
Згідно з пунктом 4 Постанови № 1279 відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських і лісових угідь для цілей, не пов`язаних із веденням сільського і лісового господарства, провадиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок, а у випадках поетапного освоєння відведених угідь для добування корисних копалин відкритим 
способом - у міру їх фактичного надання.
При цьому, згідно з частиною першою статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Броварської районної державної адміністрації від 12 липня 2007 року погоджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства на землі промисловості (складські приміщення) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в адмінмежах Калинівської селищної ради за межами населеного пункту.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, у цьому разі внаслідок зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності відповідачів, відбулось фактичне вилучення сільськогосподарських угідь з категорії земель сільськогосподарського призначення для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським виробництвом.
Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування відповідачами втрат сільськогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських угідь для цілей, не пов`язаних із веденням сільського господарства.
Доводи суду апеляційної інстанції про те, що суд вийшов за межі позову, оскільки відповідачі не є солідарними боржниками, а тому кожен з них має відшкодувати втрати щодо конкретної земельної ділянки з вирахуванням таких втрат стосовно кожної з них окремо, Верховний Суд визнає помилковими, оскільки предметом позову не було стягнення втрат у солідарному порядку; судом спірні втрати стягнуті не у солідарному порядку.
При цьому, враховуючи, що розпорядженням Броварської районної державної адміністрації від 12 липня 2007 року погоджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, загальною площею 10 7314 га, за заявою відповідачів; земельні ділянки мають однаковий бал бонітету, розрахунок втрат зроблений відносно загального розміру земельних ділянок відповідно до площі, зазначеної у розпорядженні, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості стягнення суми втрат з відповідачів. Водночас, враховуючи, що земельні ділянки мають однакові характеристики, зокрема однаковий бал бонітету, Верховний Суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши суму втрат пропорційно до розмірів належних відповідачам земельних ділянок.
Як встановлено судами, ОСОБА_1 належить земельна ділянка, розміром 7, 9629 га, що складає 74, 2 відсотка від загального розміру двох земельних ділянок, належних відповідачам. Отже, з ОСОБА_1 підлягають стягненню втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені зміною цільового призначення земельної ділянки, у розмірі 203 526, 15 грн, а з ОСОБА_2 , відповідно, підлягають стягненню 70 767, 85 грн.
Верховним Судом також враховано, що згідно зі статтею 17 Закону України 
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - Конвенція, ЄСПЛ відповідно) як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нелюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою за спливом більше ніж 5 років після ухвалення рішення судом першої інстанції, що призвело до порушення принципу res judicata.
Таким чином, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив вимоги процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Апеляційний суд, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, не врахував наведених положень законодавства, у зв`язку із чим скасував судове рішення, яке відповідає закону.
Недоліки рішення суду першої інстанції підлягають усуненню шляхом його зміни із визначенням розміру сум втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені зміною цільового призначення земельної ділянки, що підлягають стягненню з кожного відповідача окремо.
За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
За змістом частин першої-третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Розподіл судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про задоволення касаційної скарги, то судові витрати у вигляді судового збору за подання касаційної скарги підлягають стягненню із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Прокуратури Київської області у сумі 329, 15 грн пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити.
Рішення Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року скасувати.
Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2011 року змінити в частині стягнення з відповідачів суми втрат сільськогосподарського виробництва, спричинені зміною цільового призначення земельної ділянки, стягнувши з ОСОБА_1 втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені зміною цільового призначення земельної ділянки, у розмірі 203 526, 15 грн, а з ОСОБА_2 стягнути втрати сільськогосподарського виробництва, спричинені зміною цільового призначення земельної ділянки, у розмірі 70 767, 85 грн.
Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2011 року в іншій частині залишити в силі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Київської області судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 244, 22 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Київської області судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 84, 93 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               О. В. Ступак

Судді                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                                      А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко