ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 р.	Справа № 532/1531/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Старосуда М.І. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Заступника командира роти № 1 БПП в м.Бориспіль УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Тесленко Т.В.,  м. Кобеляки, повний текст складено 30.01.20 року по справі № 532/1531/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Інспектора роти № 1 батальйону № 1 батальйону патрульної поліції у м.Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції Банара Дмитра Євгеновича              
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора  роти №1 батальйону №1  батальйону  патрульної поліції у м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту  патрульної поліції Банара  Дмитра Євгеновича ( надалі по тексту  відповідач), в якому просив суд:
-скасувати  постанову  інспектора  першої роти першого батальйону батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль  Управління  патрульної поліції у Київській області  Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції Банара  Дмитра Євгеновича від 16.06.2019 року  серія ЕАВ №1237091 про накладення  на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн по справі  про адміністративне  правопорушення у сфері  забезпечення  безпеки дорожнього руху, зафіксоване  не в автоматичному  режимі, а  справу  про  адміністративне  правопорушення закрити.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області  від 30.01.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано постанову інспектора першої роти першого батальйону  батальйону  патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції Банара  Дмитра Євгеновича від 16.06.2019 року серія  ЕАВ №1237091 про накладення на ОСОБА_1  адміністративного стягнення у виді  штрафу в сумі 680,00 грн у справі  про  адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 121 КУпАП у сфері  забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в  автоматичному режимі, а справу  про адміністративне правопорушення закрито.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм  матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати  рішення  Кобеляцького районного суду  Полтавської області та  прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги  апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції  встановлено, що постановою серії ЕАВ за № 1237091 від 16.06.2019 року ОСОБА_1  притягнуто  до  адміністративної відповідальності за  ч.2 ст.121 КУпАП,  оскільки  о 13 год.15 хв. в м. Бориспіль на вул. Київський шлях в районі будівлі 67 позивач керував транспортним засобом марки XF 110-22 НОМЕР_1 , який надавав  послуги з перевезення  пасажирів та мав тріщину вітрового скла в зоні роботи  склоочисників, чим порушив п.31.4 ПДР (ДСТУ №3649:2010) та вчинив  адміністративне правопорушення, передбачене  ч.2 ст.121 КУпАП, за  що на нього було накладено адміністративне  стягнення у виді штрафу в сумі 680,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги та закриваючи  провадження у адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з  того, що відповідачем незаконно було притягнуто позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду  першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження  надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням  принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням  необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що прийнято воно незаконно, виходячи з наступного.
Відповідно до     ст. 9 КУпАП    адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно постанови відповідача серії ЕАВ за № 1237091 від 16.06.2019 року ОСОБА_1  притягнуто  до  адміністративної відповідальності за  ч.2 ст.121 КУпАП,  оскільки  о 13 год.15 хв. в м. Бориспіль на вул. Київський шлях в районі будівлі 67 він керував транспортним засобом марки XF 110-22 НОМЕР_1 , який надавав  послуги з перевезення  пасажирів та мав тріщину вітрового скла в зоні роботи  склоочисників, чим порушив ДСТУ 3649:2010  та вчинив  адміністративне правопорушення, передбачене  ч.2 ст.121 КУпАП, за  що на нього було накладено адміністративне  стягнення у виді штрафу в сумі 680,00 грн.
Відповідно до ч.2 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.        
З аналізу наведеної норми слідує, що  відповідальність за ч.2 ст. 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має технічні несправності, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.
Притягнення позивача до адміністративної  відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП відбулося через невідповідність, на думку відповідача, технічного стану  транспортного  засобу позивача вимогам стандартів 3649:2010, чим, на думку відповідача, позивачем було порушено п. 31.4 ПДР.
Відповідно до п.31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Вимоги до технічного стану автотранспортних засобів, які знаходяться в експлуатації викладені  в ДСТУ 3649:2010 " КОЛІСНІ ТРАНСПОРТНІ ЗАСОБИ. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року №630.
Згідно з п. 1.1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі - КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.
Пунктом 6.8. ДСТУ 3649:2010 передбачено вимоги до інших  елементів  конструкції.
Зокрема, пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010  визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.
Отже, ДСТУ 3649:2010  передбачає вимоги до елементів конструкції автотранспортного засобу, що знаходиться в експлуатації, відповідно до яких на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.  
Таким чином, наявність скол чи тріщин в зоні роботи склоочисників свідчить про  те, що  технічний стан транспортного засобу не відповідає  вимогам ДСТУ 3649-2010, а тому у разі керування транспортним засобом, технічний стан якого не відповідає ДСТУ 3649-2010,  настає відповідальність за ч.2 ст. 121 КУпАП. 
Однак,  колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова містить  висновок відповідача про порушення позивачем п. 31.4  ПДР.
Приписами пп. 31.4 п. 31 ПДР передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.
Проте, притягнення позивача до адміністративної  відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП відбулося через невідповідність, на думку відповідача, технічного стану  транспортного  засобу позивача вимогам стандартів 3649:2010, а не у зв`язку з наявністю  технічних несправностей або невідповідності вимогам, встановленим пп. 31.4 п. 31 ПДР, а отже висновок  відповідача наведений у  оскаржуваній постанові про порушення позивачем п. 31.4 є необгрунтованим.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі  обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно  до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже,  зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність  адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема,  пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Перевіряючи обгрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП колегія суддів зазначає наступне.
Матеріали адміністративної справи містять відеозапис з нагрудної камери поліцейського на якому зафіксовано подію адміністративного  правопорушення.
Відповідно до ч. 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
  Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.
Водночас, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.  
У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, ст. ст. 73,74 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 24.07.2019 року по справі №161/10598/16-а, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Отже, відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КУпАП.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що  позивач не заперечує того факту, що його автомобіль  мав тріщину на лобовому склі в зоні роботи склоочисників, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки  сам факт визнання особою вини у порушені ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15.05.2019 року по справі №537/2088/17, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Отже, колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції, що вина  позивача у вчиненні  адміністративного  правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КУпАП не підтверджена належними і допустимими  доказами, а тому наявні підстави для задоволення позову. 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі  перебрав на себе дискреційні повноваження  відповідача колегія суддів вважає  необгрунтованими, оскільки відповідно до приписів ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право  скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 12.03.2018 року по справі №751/6165/17 в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови колегія суддів до уваги не бере, оскільки при вирішенні спору колегією суддів до спірних правовідносин застосовано висновки наведені у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року по справі №161/10598/16-а, яка прийнята  пізніше.
Таким чином,  колегія суддів  погоджується з  висновками суду першої інстанції про  скасування оскаржуваної постанови.
Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право  скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи незаконність оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, то за приписами ч.3 ст.286 КАС України справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Відповідно до ст.  242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом  відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на  підставі  повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.      
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення,   рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове  рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.  

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315,  321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника командира роти № 1 БПП в м.Бориспіль УПП у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Банара Дмитра Євгеновича  залишити без задоволення.
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30.01.2020 року по справі № 532/1531/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.І. Старосуд    О.М. Мінаєва