Справа № 460/1764/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А. 
Провадження № 22-ц/811/2071/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Львові цивільну справу № 460/1764/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія -Тепловодсервіс» на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2019 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія - Тепловодосервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з ОСОБА_1 , -
в с т а н о в и в:
Оскаржуваною ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2019 року у прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» до ОСОБА_1  про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги - відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив заявник ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс», вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що судом не взято до уваги те, що в розрахунку заборгованості було вказано сплату Відповідачем в листопаді 2013 року та вересні 2015 року заборгованості за спожиті послуги теплопостачання в сумах: 2121,27 грн. та 153,11 грн. відповідно, що призводить до висновку про погодження відповідача з нарахованою заборгованістю. 
Також, судом не враховано рішення Яворівського районного суду від 06.06.2012 року у справі №2-177/2011 та рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.12.2012 року у справі №1329/2-177/11. Просить скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2019 року.
02.10.2019 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Зазначає, що апелянт пропустив строк позовної давності щодо звернення до суду за захистом свого порушеного права. Додає, що вимога щодо сплати заборгованості по сплаті комунальної послуги за теплопостачання за період листопад 2007 року - 10 жовтня 2010 року у розмірі 2121,27 грн. вже була предметом розгляду в суді та сплачена нею в листопаді 2013 року. 153,11 грн. сплачені нею у вересні 2015 року є квартплатою, однак апелянт помилково зарахував ці кошти як сплату за спожиту теплову енергію. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).
За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.
З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» заборгованості за спожиті комунальні послуги в розмірі 34401,87 грн.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки про деталізацію по споживачу за тепловодопостачання ОСОБА_1 , заборгованість нараховувалася з листопада 2007 року, тому дійшов висновку, що вимогу про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з листопада 2007 року по березень 2019 року заявлено поза межами строку позовної давності, відтак у видачі судового наказу необхідно відмовити.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.
Колегія суддів виходить з того, що положення п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України пов`язує строк позовної давності для відмови у видачі судового наказу саме з моментом виникнення права вимоги, а не, наприклад періодом заборгованості.
Як вбачається з долученої до заяви Деталізації по споживачу ОСОБА_1 за 01.10.2007 -31.12.2017 року та Деталізації по споживачу ОСОБА_1 за 01.01.2018 -30.06.2019 року сума боргу у ОСОБА_1 нараховувалася ще з листопада 2007 року.
Крім цього, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість з теплопостачання за період з жовтня 2008 року по березень 2010 року в сумі 4012 грн.11 коп.,однак зазначений період включений у деталізацію заборгованості по споживачу ОСОБА_1 . 
Зазначене свідчить про відсутність безспірності щодо розміру заборгованості, а також про те, що ОСОБА_1 до якої заявлені вимоги не є єдиним споживачем житлово-комунальних послуг, що виключає можливість видачі судового наказу. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів, відтак апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу про забезпечення позову залишити без змін.
Крім цього, слід роз`яснити заявнику, що у відповідності до ч.2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України суд апеляційної інстанції -
п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія -Тепловодсервіс» залишити без задоволення.
Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 03 лютого 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк