П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6318/18	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Бітова А.І. та Косцової І.П.,
за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року, (суддя Бойко О.Я., м. Одеса, повний текст рішення складений 30 липня 2019 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Представника Уповноваженого у південних областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Остапенка Олександра Анатолійовича про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання скласти протокол,-

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Представника Уповноваженого у південних областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_1 , в якому просив:
- визнати незаконною бездіяльність відповідача, яка полягає у зухвало-ганебному, корупційному зволіканні обов`язків Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, у відповідності з якими впродовж двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, він повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення;
- визнати незаконною бездіяльність відповідача, яка полягає у зволіканні ним Закону України «Про звернення громадян», а саме ст. 7 означеного Закону, згідної якої: Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення;
- визнати незаконною бездіяльність відповідача, яка полягає у нехтуванні покладених на нього Уповноваженим обов`язків згідно з ст. 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» здійснювати контроль за розглядом звернень громадян;
- зобов`язати відповідача у відповідності з п. 11 ч. 1 ст. 255 КУпАП скласти протокол про адміністративне правопорушення, вчинене начальником Управління захисту економіки ОСОБА_3 , передбачене ст. 212-3 КУпАП у двох екземплярах, один з яких надати означеній особі, а другий направити до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 було відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позов.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача ОСОБА_1 на неї, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 6 серпня 2018 року позивач звернувся до ДЗЕ Національної поліції України з електронним зверненням, у якому вказав, що раніше звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 з заявою про те, що мешканець м. Подільська Одеської області ОСОБА_5 , з яким він підтримує дружні стосунки, неодноразово разом був з ним у розважальних закладах міста, зустрічався на офіційних й неофіційних заходах, але вказаний громадянин не перебуває на військовому обліку у будь-якому військкоматі. Про це добре відомо військовому комісару ОСОБА_4 , який за своїми посадовими обов`язками повинен був скласти протокол на ОСОБА_5 й притягнути останнього до відповідальності, але з корисливих мотивів, умисно цього не зробив.
У своєму зверненні позивач зазначив, що своєю бездіяльністю військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 скоїв адміністративне правопорушення, а саме: вчинив корупційні дії, які полягають у наданні переваг третій особі в ухиленні від військового обліку, позивач просив скласти адміністративний протокол на вказану посадову особу та залучити його до розгляду даного звернення (Т. 1 а.с. 7).
Листом від 27.08.2018 р. начальник Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції Семенцов О.Ю. повідомив позивача, що його звернення зареєстроване за вх.№Л-646 від 09.08.2018 р. щодо бездіяльності військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , направлено в порядку 214 КПК України до Подільського ВП ГУНП в Одеській області (Т. 1 а.с. 9).
02.10.2018 р. начальник Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції Семенцов О.Ю. повторно направив лист позивачу за №Л-646, в якому зазначено, що оскільки в матеріалах звернення ОСОБА_6 вбачались ознаки кримінального правопорушення, зазначені матеріали за територією можливого вчинення правопорушення були скеровані до Подільського ВП ГУНП в Одеській області для реєстрації в журналі ЄО (журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події) та подальшого прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України, про що повідомлено ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 10).
Однак позивач вважає, що посадові особи Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України не тільки у відповідності до вимог чинного законодавства не складено протокол, а навіть не здійснено жодних дій з перевірки наведених позивачем фактів про вчинення корупційних дій посадовою особою.
Тобто, на думку позивача, начальник Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції Семенцов О.Ю. скерував звернення позивача у порядку ст. 214 Кримінально – процесуального кодексу України до Подільського ВП ГУНП України в Одеській області та не повідомив його відповідно до чинного законодавства.
22.09.2018 р. позивач звернувся до Уповноваженого Верховною Радою України з прав людини з заявою, у якій просив згідно з п. 11 ч. 1 ст. 255 Кодексу України про адміністративне правопорушення скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212-3 КУпАП, вчинене начальником Управління захисту економіки Семенцовим О.Ю. (Т. 1 а.с. 6).
11.10.2018 р. за № 23.5/10-170/Д327002-18/15-96 відповідач надав лист відповідь на заяву позивача, у якому зазначено, що перевіркою Управління було встановлено, що оскільки в матеріалах звернення ОСОБА_6 вбачались ознаки кримінального правопорушення, зазначені матеріали за територією можливого вчинення правопорушення були скеровані до Подільського ВП ГУНП в Одеській області для реєстрації в журналі ЄО (журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події) та подальшого прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України, про що позивача було письмово проінформовано. Також відповідач вказав, що Уповноважений приймає та розглядає звернення відповідно до ст. 12 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої дія цього закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про доступ до судових рішень» та «Про засади запобігання і протидії корупції», Кодексом адміністративного судочинства України (Т. 1 а.с. 8).
Не погоджуючись з такою відповіддю Представника Уповноваженого у південних областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Остапенка О.А. позивач звернувся до адміністративного суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно, з урахуванням приписів чинного законодавства України.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 101 Конституції України гарантує, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ст. 2 цього Закону сферою його застосування є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.
Дія цього Закону також поширюється на відносини, що виникають між юридичними особами публічного та приватного права, а також фізичними особами, які перебувають на території України, у випадках, передбачених окремим законом.
Відповідно до ст. 3 Закону метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є:
1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України;
2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону;
3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню;
4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі;
5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина;
6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод;
7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу.
Згідно з ст. 4 Закону Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.
Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.
Повноваження Уповноваженого не можуть бути припинені чи обмежені у разі закінчення строку повноважень Верховної Ради України або її розпуску (саморозпуску), введення воєнного або надзвичайного стану в Україні чи в окремих її місцевостях.
Уповноважений має печатку із зображенням малого Державного Герба України та своїм найменуванням.
Місцезнаходженням Уповноваженого є столиця України - місто Київ.
Відповідно до ст. 11 Закону Уповноважений має право призначати своїх представників у межах виділених коштів, затверджених Верховною Радою України.
Обов`язок співпраці з Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини та його представниками випливає зі ст. 11 та ст. 22 Закону. Так, органи державної влади, їхні посадові особи, до яких звернувся Уповноважений або представник Уповноваженого, зобов`язані співпрацювати та надавати інформацію і пояснення стосовно фактичної і правової підстави своїх дій та рішень.
Статтею 17 Закону передбачено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».
З огляду на заяву позивача від 22.09.2018 р., яку він подав до відповідача, він скаржився про відмову у розгляді його заяви-повідомлення про корупцію начальником Управління захисту економіки в Одеській області Семенцовим О.Ю.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач листом за №23.5/10-170/Д327002-18/15-96 від 11.10.2018 р. повідомив позивача, що перевіркою Управління було встановлено, що оскільки в матеріалах звернення ОСОБА_6 вбачалися ознаки кримінального правопорушення, зазначені матеріали за територією можливого вчинення правопорушення були скеровані до Подільського ВП ГУНП в Одеській області для реєстрації в журналі ЄО (журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події) та подальшого прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України, про що позивача було письмово проінформовано.
Таким чином, з огляду на характер заяви (повідомлення про корупцію), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в ній йдеться про корупційне правопорушення, яке відноситься до сфери регулювання законодавством, пов`язаним із запобіганням та протидією корупції та за яке законом встановлено кримінальну відповідальність. Отже, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, погоджується з позицією відповідача, що порядок розгляду такої скарги регулюється КПК України. Також, на викладені обставини у заяві позивача про вчинення корупційних дій поширюється дія Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», ч. 1 ст. 21 якого передбачено, що за вчинення корупційних правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 4 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку.
При цьому слід враховувати й те, що відповідач - представник Уповноваженого у південних областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у своїй діяльності має додержуватися вимог законодавства і не може виходити за межі наданих йому повноважень під час розгляду звернень громадян, які чітко відображені у вищезазначених ст. 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та ст. 12 Закону України «Про звернення громадян».
Слід наголосити на тому, що частинами 1 та 2 статті 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень збоку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що дії відповідача представника Уповноваженого у південних областях Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо ОСОБА_2 ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та вчинені з урахуванням усіх фактичних обставин, без порушень прав позивача.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, в апеляційній скарзі не зазначено.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                              В.О.Скрипченко

Суддя                                                                      А.І.Бітов

Суддя                                                                      І.П.Косцова

Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.