Ухвала
іменем України
19 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 400/321/18
провадження № 51-832ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017120260000548, щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Петрове Петрівського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від                  05 червня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_4 з метою направлення для відбування покарання.
Цивільний позов потерпілого задоволено частково, постановлено стягнути з             ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині – відмовлено.
Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за таких обставин. 
09 грудня 2017 року в період часу з 22:00 до 23:00 ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки із ОСОБА_6 , що виникла у присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на побутовому ґрунті і переросла у бійку, умисно, з неприязні, з метою заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_6 , у ванній кімнаті кухонним ножем завдав потерпілому одного удару в ділянку шиї і трьох ударів у ділянку спини, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент їх заподіяння, при цьому не зміг довести злочинного умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя потерпілого, до кінця з незалежних від нього причин, оскільки рукоятка ножа зламалася, а потерпілий вибіг із квартири на вулицю.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнив частково, вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2019 року змінив, призначив ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК із застосуванням ст. 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. В решті вирок залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить питання про зміну ухвали суду апеляційної інстанції з перекваліфікацією дій ОСОБА_4 із ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 КК та призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК. 
Свої вимоги мотивує тим, що під час розгляду кримінального провадження в суді умислу на вбивство у засудженого нічим доведено не було. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок, усупереч вимогам кримінального процесуального закону залишив зазначені доводи поза увагою.
Мотиви Суду
Перевіривши дотримання захисником порядку і строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи у касаційній скарзі та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 419 КПКв ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними і мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення.
Суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі захисника, які є аналогічними доводам у його касаційній скарзі, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості.
Як видно з копій судових рішень, доданих до касаційної скарги, доводи в касаційній скарзі захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 ККсуди першої та апеляційної інстанцій ретельно перевірили та обґрунтовано визнали безпідставними, оскільки вони не були підтверджені. Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, адже вони ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Зокрема, мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4                                       у незакінченому замаху на умисне вбивство, суд першої інстанції обґрунтовано послався: на показання потерпілого ОСОБА_6 , який розповів, як і за яких обставин, після бійки з ОСОБА_4 намагався зачинитися у ванній кімнаті і як той увірвався у ванну кімнату з ножем у руках та одразу ж завдав йому першого удару в ділянку шиї, він пригнувся і намагався прикритися руками, потім відчув ще декілька ударів ножем у спину. Після того як рукоятка ножа зламалася, ОСОБА_4 перестав завдавати ударів, потерпілий цим скористався, відштовхнувши його, вибіг на вулицю, де впав на землю; показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були безпосередніми очевидцями події і підтвердили обставини бійки засудженого з потерпілим, та вказали, що бачили, як ОСОБА_4 забіг до ванної кімнати з ножем у руці, де був потерпілий. Свідок ОСОБА_7 зазначила, що не бачила, як були завдані удари, оскільки перебувала в коридорі, де її тримав інший свідок і не давав зайти до ванної, але коли потерпілий вибіг із ванної кімнати на вулицю, вона пішла слідом за ним і побачила потерпілого, який лежав на землі з лезом у спині, після того приїхала швидка медична допомога і потерпілого повезли до лікарні, потім у ванній кімнаті вона знайшла рукоятку від її кухонного ножа. Свідок ОСОБА_8 вказував, що бачив, як засуджений замахнувся ножем, який тримав у правій руці, однак як було завдано ударів він не бачив, бачив три удари, після чого йому стало зле та він побіг до сусіда на третій поверх просити допомоги, а коли спускався назад, то бачив, як потерпілий вибіг на вулицю. Вийшовши за ним, свідок побачив, як той повільно упав на землю. Ніж був у потерпілого у спині біля хребта, зі спини виглядало лезо приблизно на 5 см. Потім приблизно через 5 хвилин на вулицю вийшов ОСОБА_4 та намагався сісти в таксі, однак цього йому не вдалося зробити, тому він пішов з місця події в напрямку будинку № 5, до потерпілого не підходив, допомоги не надавав; показання інших свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколи огляду місця подій, слідчого експерименту; висновки судово-медичних експертиз, судово-психіатричної експертизи та щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів тощо.
Вказані докази відповідають вимогам КПК на предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у незакінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
При цьому апеляційний суд не встановив, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які могли вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності вини засудженого і на кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК. 
Так, із долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд визнав неспроможними твердження захисника з приводу відсутності у ОСОБА_4 умислу на вбивство потерпілого та необхідності перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 КК, оскільки фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були неприязні відносини, приводом до застосування насильства стала сварка, яка виникла у присутності ОСОБА_7 і    ОСОБА_8 під впливом алкоголю на побутовому ґрунті. Крім того, для злочину засудженим було використано знаряддя з підвищеними травмуючими властивостями – кухонний ніж, всі чотири удари були завдані в ділянки життєво важливих органів, один з яких – з проникненням у плевральну порожнину, а останній – у ділянку спини з такою силою, що рукоятка ножа зламалась, а лезо залишилось у тілі.
Стосовно причин припинення злочинних дій суд зазначив, що з показань потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були безпосередніми очевидцями цих подій, вбачається, що засуджений перестав завдавати ударів потерпілому після того, як рукоятка ножа зламалася, а також через те, що до ванної кімнати намагалася потрапити його бабуся, яку в коридорі притримував свідок ОСОБА_8 , крім того, потерпілий, відштовхнувши засудженого, вибіг на вулицю, де його помітили люди.
Кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК суд визнав обґрунтованою з огляду на характер і спосіб вчинення злочину, використане знаряддя, послідовність дій, вчинених засудженим, а також його поведінку після заподіяння тілесних ушкоджень, що у своїй сукупності свідчать про те, що у нього був мотив (неприязнь до брата              ОСОБА_4 , який звинуватив його у вимаганні у бабусі коштів на таксі, яка сама потребувала невідкладної медичної допомоги) і він у процесі бійки мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого. Однак із незалежних від нього причин – зламаний ніж, активне втручання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також фізичний супротив потерпілого, всі ці обставини у комплексі не дали можливості засудженому довести свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя рідного брата ОСОБА_4 , до кінця. З огляду на це суд не вбачав підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_4 на ч. 1 ст. 121 КК, як про це просив захисник у скарзі.
Суд погоджується з наведеними висновками суду апеляційної інстанції.
Покарання ОСОБА_4 , на думку колегії суддів касаційного суду, призначено відповідно до вимог закону, з урахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би могли бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, в касаційній скарзі захисника не наведено. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада              2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017120260000548, щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                             ОСОБА_3