РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/9276/16-ц
Провадження № 22-ц/4815/133/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В. 

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2019 року у складі судді Гордійчук І. О., ухвалене в м. Рівне о 17 годині 17 хвилин, повний текст рішення складено 15 листопада 2019 року, 
в с т а н о в и в :
ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - легковий автомобіль ВАЗ-21043, 2004 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , cвідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , видане Рівненським МРЕВ ДАІ 21.06.2005 року та належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за кредитним договором №538/06 від 14.12.2006 року. Пововні вимоги обгрутовувало тим, що 17.12.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив право грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором №538/06 від 14.12.2006 року, зобов`язання за яким були забезпечені договором застави №539/06, відповідно до якого банку передано в заставу вищевказаний автомобіль. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права звернення стягнення на заставне майно у відповідності до договорів забезпечення. Зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач має право на стягнення заборгованості по кредиту, заборгованості по відсоткам, пеню за невиконання умов договору.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2019 року вказаний позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави - легковий автомобіль ВАЗ-21043, 2004 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , cвідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , видане Рівненським МРЕВ ДАІ 21.06.2005 року та належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за кредитним договором №538/06 від 14.12.2006 року, яка станом на 01.07.2016р. становить 61 419,00 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни за цей вид майна. Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір в розмірі 1686 гривень 40 копійок.
Рішення суду мотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит та сплатити відсотки у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачкою як позичальником дотриманий не був, у зв`язку з чим невиконане нею зобов`язання, яке було забезпечене шляхом передачі в заставу автомобіля, належного позивачу, перед кредитором задоволено останнім за рахунок звернення стягнення на предмет застави – спірний автомобіль.
Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевий суд прийшов до помилкових висновків щодо наявності права позивача на звернення стягнення на предмет застави. Пояснює, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Додає, що ці вимоги є імперативні, а ухилення від їх виконання є самостійною підставою для відмови в позові. Зазначає, що позивач не надав доказів повідомлення відповідача про намір звернути стягнення на заставне майно та надіслання боржнику вимоги про погашення кредитної заборгованості. Вказує на безпідставність висновку місцевого суду про наявність заборгованості по кредитному договору, оскільки позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього права вимоги кредитним договором існувало право вимоги до відповідача саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників. Звертає увагу, що на вимогу суду надати детальний розрахунок заборгованості, він був наданий відповідачем у день ухвалення оскаржуваного рішення та підтверджував заборгованість із мінусовим значенням як на дату настання строку виконання зобов`язання, так і на дату укладання договору про переуступку права вимоги. Стверджує, що суми які в подальшому надходили на погашення заборгованості за кредитними договором, зараховувалися на зменшення тіла кредиту, що є протиправним. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 14 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено кредитний договір №538/06, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 70 000,00 грн. Відповідно до п.2.3 Договору кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 13 грудня 2011 року. Відповідно до п.7.1. Договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. 
Того ж дня, 14 грудня 2006 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №538/06 між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було укладено договір застави № 539/06, згідно якого в заставу було передано товари та легковий автомобіль ВАЗ-21043, 2004 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , cвідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , видане Рівненським МРЕВ ДАІ 21.06.2005 року, який та належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.137,138-139 т. І)
Сторони оцінили предмет застави у 140 000 грн.
Обтяження на вказаний автомобіль було зареєстровано 22.11.2016 року (а.с.150, т. І).
Банк свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконав, що в свою чергу підтверджується копією заяви на видачу готівки №2 від 15.12.2006 р.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24.11.2009 року задоволено позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Костопіль Рівненської області» до ОСОБА_1 , стягнено з останньої на користь банку заборгованість по кредитному договору № 538/06 від 14.12.2006 року в сумі 7438,30 грн. 
На виконання вказаного рішення видано виконавчі листи, за якими Відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження. 
Постановою від 27.10.2016 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку повним погашенням боргу (а.с.103, т. І)
17 грудня 2012 року між банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а банк зобов`язувалось відступити товариству права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до договору відступлення. В підтвердження відступлення грошової вимоги за кредитним договором №538/06 від 14.12.2006 року позивачем надано витяг з Реєстру позичальників (Додаток №1) до Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року. Основна непогашена заборгованість згідно додатку становить 61419 грн.
17 грудня 2012 року між банком та товариством було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 17 грудня 2012 року, відповідно до якого банк (цедент), як продавець, передало товариству (цесіонарію), як покупцю, права за окремими договорами забезпечення, укладеними між банком та поручителями для забезпечення виконання зобов`язань позичальників за кредитними договорами. 11 лютого 2014 року між банком та товариством укладено договір про внесення змін до договору про передачу прав за договорами забезпечення, в якому сторони погодили викласти Додаток №1 до договору в новій редакції.
В підтвердження відступлення прав за договором застави № 539/06 від 14.12.2006 року позивачем надано додаток №1 договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25.07.2016 р. заяву ТзОВ «Кредитні ініціативи» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-1876 виданим 14.12.2009 року.
Рішенням суду Рівненського міського суду Рівненської області від 30.06.2017 р. по справі №569/1805/17 в позові ОСОБА_1 до ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання частково недійсними правочинів відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили.
Звертаючись до суду з даним позовом про звернення стягнення на заставне майно, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» покликався на те, що відповідачкою не виконано свої зобов`язання по договору кредиту, що створило заборгованість, задоволення якої він бажає отримати шляхом звернення стягнення на заставний автомобіль.
Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №538/06 від 14.12.2006 року була визначена Банком станом на 01.07.2016 року в розмірі 112 426,48 грн, куди включено 61 419,00 грн – заборгованості кредитом, 51 007,48 грн. – заборгованості по відсотках. 
Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Водночас, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).  
Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.
Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.
Як зазначено в статті 25 вказаного Закону обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Як встановлено судом, та не спростовано позивачем, останнім не було у визначеному законом обов`язковому порядку повідомлено ОСОБА_1 про намір звернути стягнення на предмет застави – належний останній автомобіль, а також не було надіслано боржнику вимогу про погашення заборгованості за договором кредиту, забезпеченого заставою. Крім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» не внесло відповідних відомостей до Державного реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження.
Отже, встановивши, що позивач не виконав вимоги, передбачені ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і не надав витягу з державного реєстру обтяжень на підтвердження наявності чи відсутності інших обтяжувачів для перевірки виконання вимог, передбачених статтею 25 зазначеного Закону, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи, та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про відмову в позові.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2019 року скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 лютого 2020 року.
Головуючий суддя                                                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                                                Бондаренко Н. В.

       Хилевич С. В.