ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3062/20 Справа № 212/1318/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/1318/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу  позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»   на  рішення  Жовтневого  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  26 листопада  2019  року, яке ухвалено  суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 грудня 2019 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

02 березня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20 вересня 2006 року між банком та відповідачкою був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. 
Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на  11 лютого 2018  року, утворилась заборгованість у розмірі  11 794,27  грн., яка, за твердженнями позивача, складається з наступного: 5 719,48 грн. – нараховані відсотки за користування кредитом; 6 313,61 грн. -  нарахована пеня;; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг -  500,00 грн.   (фіксована частина) та 537,82  грн. –   (процентна складова),яку позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
30 березня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку викладено у новій редакції.
Уточнена позовна заява обґрунтована тим, що 20 вересня 2006 року між банком та відповідачкою був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4 600,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом.
Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на  11 лютого 2018  року, утворилась заборгованість у розмірі  11 794,27  грн., яка, за твердженнями позивача, складається з наступного: 4 040,85 грн. – тіло кредиту за період з 18.06.2012 року по 11.02.2018 року, 2456,99 грн. – нараховані відсотки за користування кредитом за період з 21.07.2012 року по 20.06.2017 року, 4 258,61 грн. – нарахована пеня за період з 01.05.2017 року по 11.02.2018 року,  а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг -  500,00 грн.   (фіксована частина) та 537,82  грн. –   (процентна складова),яку позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Жовтневого  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  26 листопада  2019  року в задоволенні позовних вимогАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 142,55 грн. витрат по сплаті судового збору.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що судом не було враховано виписку за банківським рахунком відповідачки, згідно якої остання користувалася кредитними коштами на загальну суму 51 981,08 грн., а також частково погасила заборгованість на загальну суму 33 063,05 грн., що свідчить про наявність заборгованості за кредитом та спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність такої заборгованості.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що  20 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У Заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на 11 лютого 2018  року, становить 11 794,27 грн. та складається з наступного: 4 040,85 грн. – тіло кредиту за період з 18.06.2012 року по 11.02.2018 року, 2456,99 грн. – нараховані відсотки за користування кредитом за період з 21.07.2012 року по 20.06.2017 року, 4 258,61 грн. – нарахована пеня за період з 01.05.2017 року по 11.02.2018 року, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина) та 537,82 грн. – (процентна складова)
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині наявності правових підстав для стягнення тіла кредиту, ідсотків, пені та штрафів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.09.2006 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.
Дослідивши надані позивачем докази по справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами було укладено Кредитний договір б/н від 20 вересня 2009 року, невід`ємною складовою якого є Умови та Правила надання банківських послуг, які визначають порядок, розміри та строки погашення заборгованості та встановлюють відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним Кредитним договором,  порушення порядку та строків сплати кредиту, утворилась заборгованість за тілом кредиту за період з 18.06.2012 року по 11.02.2018 року, у розмірі 4 040,85 грн., за нарахованими відсотками за користування кредитом за період з 21.07.2012 року по 20.06.2017 року, у розмірі 2456,99 грн., за нарахованою пенею за період з 01.05.2017 року по 11.02.2018 року, у розмірі 4 258,61 грн., а всього у розмірі 10 756,45 грн., що є підставою для її стягнення.
Разом з тим, судом встановлено, що, після пред`явлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду позову до ОСОБА_1 про стягнення вказаної заборгованості за Кредитним договором б/н від 20 вересня 2009 року, остання заявила суду клопотання про відкладення розгляду справи для вирішення питання про погашення заборгованості і врегулювання спору мирним шляхом, у зв`язку з чим сплатила 10 900,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 20 вересня 2009 року (а.с. 66,67, 87), а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 20 вересня 2009 року у розмірі 10 756,45 грн., яка складається із наступного: 4 040,85 грн. – тіло кредиту за період з 18.06.2012 року по 11.02.2018 року, 2456,99 грн. – нараховані відсотки за користування кредитом за період з 21.07.2012 року по 20.06.2017 року, 4 258,61 грн. – нарахована пеня за період з 01.05.2017 року по 11.02.2018 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, у відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Оскільки, позичальниця ОСОБА_1 повернула кредитору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти, стягнення яких є предметом даного спору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності парових підстав для стягнення цієї суми у судовому порядку, оскільки це призведе до подвійного погашення заборгованості за Кредитним договором б/н від 20 вересня 2009 року, яка нарахована позивачем, станом на 11 лютого 2018  року, що є неприпустимим.
При цьому, права кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у даному випадку не порушені, оскільки фактично заявлені позовні вимоги задоволено шляхом добровільної сплати відповідачкою ОСОБА_1 заборгованості за кредитом після пред`явлення до неї позовних вимог, а доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 на час ухвалення оскаржуваного рішення суду має заборгованість за Кредитним договором б/н від 20 вересня 2009 року, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги лише щодо стягнення заборгованості, станом на 11 лютого 2018  року, із визначенням конкретних періодів нарахування такої заборгованості, яка на час ухвалення рішення судом першої інстанції була погашена позичальником, а заборгованість за кредитом після цієї дати не є предметом даного спору, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не має правових підстав для перевірки доводів апеляційної скарги позивача в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції, а у суді першої інстанції позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором б/н від 20 вересня 2009 року за період після 11 лютого 2018 року не заявлялося.
Щодо заявлених ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в цій частині позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які суд першої інстанції визнав складовою Кредитного договору б/н від 20 вересня 2009 року, а саме п. 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій.
Одночасно, п. 2.1.1.12.6.4. Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що в разі непогашення суми простроченого кредиту понад 210 днів позичальник сплачує банку пеню, яка розраховується по формулі встановленій в п.2.1.1.12.6.1.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).
В даному випадку Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору – пені та штрафу, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів є вірним, а доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий: 

Судді: