ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 р. 	Справа № 520/7582/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.
суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. 
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019, суддя  Спірідонов М.О., 61022, майдан Свободи, 6, Харків, повний текст складено 20.09.19 по справі № 520/7582/19
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до Головного управління ДФС у Харківській області                    
про скасування вимоги про сплату боргу,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (надалі за текстом – відповідач, ГУ ДФС у Харківській обл.), в якому просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Харківській обл. від 13.03.2019 № Ф-29382-58 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 137596.31 грн.  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що при вирішенні даного спору застосування аналогії закону є неприпустимим в силу п. 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Оскільки поданим платником звітом самостійно визначено базу нарахування єдиного соціального внеску в розмірі 670  140,00 грн., фактично сплачено 9828,72 грн., отже ФОП ОСОБА_1 не було сплачено самостійно визначену суму єдиного соціального внеску, внаслідок чого у позивача виникла недоїмка з єдиного соціального внеску в розмірі 137  596,31 грн., що стало підставою для винесення вимоги від 13.03.2019 на суму 137  596,31 грн. Відтак, відповідач діяв на підставі, та в межах закону, а вимога про сплату боргу є правомірною.  
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019 залишено без руху апеляційну скаргу у зв`язку з несплатою судового збору.
05 грудня 2019 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду задоволено клопотання ГУ ДФС у Харківській обл., продовжено строк для усунення недоліків  апеляційної скарги, визначених в ухвалі  суду від 06.11.2019.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження по справі.
02 січня 2020 року позивач подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. У відзиві позивач зазначив, що вважає вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 13.03.2019 у розмірі 137  596,31 грн., яка виникла станом на 28.02.2019 незаконною та такою, що порушує права позивача та підлягає скасуванню. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020, закінчено підготовку до розгляду, призначено справу у відкритому судовому засіданні.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітом про відправлення на електронні адреси судових повісток сторонам.
Відповідно до положень ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута без участі сторін.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
ОСОБА_1 з 01.11.2013 зареєстрована як фізична особа-підприємець, здійснює господарську діяльність відповідно до КВЕД 79.11 - діяльність туристичних агентств.
З 03.11.2013 позивач перебуває на обліку органів доходів і зборів як платник єдиного податку 3 групи.
Протягом 2018 року позивачем відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», своєчасно (за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок) сплачувався на розрахунковий рахунок Східної ОДПІ м. Харкова єдиний внесок у розмірі 2  458,00 грн.
Судом встановлено, що розрахунок розміру єдиного внеску, був виконаний позивачем виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на звітний період ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у розмірі 3723 грн., та розміру єдиного внеску, передбаченого ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі – Закон № 2464) - 22% за формулою 3723 * 0.22 = 819 грн. на місяць.                                                                                                    
08 січня 2019 року позивач, у встановленому законом порядку, за допомогою програмного  комплексу «M.E.Doc IS» подано до Східної ОДПІ м. Харкова Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма 5-Д річна)  затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 за № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.05.2018 №511).
При складенні вказаного звіту у електронній формі нею допущені помилки.
Так, у Таблиці 1 (Нарахування внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), до графи 3 позивачем помилково внесені дані про нібито самостійно визначену суму доходу у розмірі 2 541   050,84 грн. за 2018 рік замість фактично нею визначеної у розмірі 3  723,00 грн. на місяць, що складає 44 676 грн. на рік.
При заповненні вищезазначеної графи, позивачем замість самостійно визначеної суми доходу, внесені відомості про обсяг грошових коштів, що надійшли на рахунок ФОП « ОСОБА_1 » протягом 2018 року, вказана сума відповідає податковій декларації та книзі обліку доходів ФОП за 2018 рік.
На підставі, вищезазначених помилкових даних, програмним комплексом «M.E.Doc IS», до графи 4 внесені дані про суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок у розмірі максимальної величини, передбаченої п. 4 ч. 1 Закону № 2464 - 15 мінімальних заробітних плат, у сумі 55 845 грн. на місяць, а всього 670 140 грн.
Також, програмним комплексом «M.E.Doc IS» на підставі вищезазначених даних, у автоматичному режимі розраховано суму нарахованого єдиного внеску у розмірі 12 285.90 грн. на місяць, а всього 147 430. 80 грн. за 2018 рік.
У зв`язку з вищевикладеним ГУ ДФС у Харківській обл. винесено вимогу від 13.03.2019 № Ф-29382-58 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 137596,31 грн., яка виникла станом на 28.02.2019.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки позивачем були вчинені дії щодо виправлення самостійно знайденої помилки.
Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку передбачені Законом № 2464.
Так, відповідно п.2 ст.1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).
Відповідно ч.2 ст.6 Закону №2464: платник єдиного внеску зобов`язаний:
1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;
2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;
3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки;
4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю;
5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім`ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до органу доходів і зборів;
6) пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі;
7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи;
8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред`явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи;
9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам;
10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру , про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей;
11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в органі доходів і зборів як платник єдиного внеску;
12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
За змістом п. 5 ст.9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).
Відповідно абз 2, 3 п.3 Розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015 № 449 (далі – Інструкція № 449), базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.
У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464, недоїмкою визнається сума ЄСВ, яка своєчасно не нарахована чи не сплачена у встановлені цим Законом строки, та яка обчислена органом доходів і зборів.
Згідно ч. 4 ст.25 Закону №2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Під час судового розгляду встановлено, що ФОП ОСОБА_1 базою для нарахування єдиного внеску протягом 2018 року обрано суму у 3723,00 грн. що складає 44 676 грн. на рік.
Обсяг грошових коштів, що надійшли на рахунок ФОП ОСОБА_1 протягом 2018 року, визначену суму доходу у розмірі 2 541   050,84 грн., вказана сума відповідає податковій декларації та книзі обліку доходів ФОП за 2018 рік.
Таким чином, за 2018 рік позивачем нараховано єдиний внесок на суму 9  828,72  грн. та вчасно сплачений до бюджету розмір зобов`язання зі сплати ЄСВ, що підтверджується платіжними дорученнями, наданими позивачем до суду. (а.с. 13-16)
При заповненні таблиці до звіту, позивачем помилково внесені дані до  графи 3 про самостійно визначену суму доходу у розмірі 2 541   050,84 грн. за 2018 рік замість фактично нею визначеної у розмірі 3723,00 на місяць, що складає 44 676 грн. на рік.
Разом з тим, у зв`язку із помилковим заповненням таблиці, відповідачем на адресу позивача направлено податкову вимогу від 13.03.2019 № Ф-29382-58 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 137596,31 грн.
Не погоджуючись із вказаною вимогою 06.05.19 позивачем направлено до ДФС України скаргу на вимогу ГУ ДФС у Харківській обл. від 13.03.2019 №Ф-29382-58 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі всього 137596.31 грн., яка виникла станом на 28.02.2019.
25 червня 2019 року позивачем  отримано рішення ДФС України про результати розгляду скарги, яким у задоволенні скарги відмовлено.
01 липня 2019 року позивачем подано заяву до ГУ ДФС у Харківській обл. про проведення перевірки/звірки з питань правильності нарахування та відображення ФОП ОСОБА_1 суми єдиного внеску у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма №Д5 річна) за 2018 рік.
Також 10.07.2019 подано в канцелярію ГУ ДФС у Харківській обл. заяву про прийняття уточнюючого звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма №Д5 річна) за звітний період 2018 року яка була прийнята відповідачем.
Як встановлено під час судового розгляду, підставою для винесення оскарженої вимоги є лише дані Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма №Д5 річна) за 2018 рік.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем виконані передбачені законодавством вимоги щодо нарахування та сплати єдиного внеску, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. 
Також позивач своєчасно заповнив та відправив звітність за 2018 рік за встановленою формою №Д5. З викладеного вище вбачається, що позивач не мав наміру ухилитись від своїх обов`язків, а лише помилково заповнив п. 3 таблиці №1.
Згідно з п.6 Розділу ІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,  затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435   (далі — Порядок № 435) звіт має містити такі обов`язкові реквізити:
тип форми ("додаткова", "початкова", "ліквідаційна", "скасовуюча", "призначення пенсії");
звітний період, за який подається Звіт;
повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) страхувальника згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також інші категорії страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань";
код за ЄДРПОУ або реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та/або номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта);
код основного виду економічної діяльності;
клас професійного ризику виробництва (у разі подання Звіту за період до 01 січня 2016 року);
місцезнаходження (місце проживання) страхувальника;
код органу доходів і зборів, до якого подається Звіт;
дата подання Звіту;
ініціали, прізвища, податкові номери або серії та номери паспортів посадових осіб страхувальника;
середньооблікова кількість штатних працівників за звітний період (за наявності);
кількість застрахованих осіб у звітному періоді, яким нараховані виплати (за наявності);
облікова кількість штатних працівників (за наявності);
кількість створених нових робочих місць у звітному періоді (за наявності);
підписи страхувальника - фізичної особи та/або посадових осіб страхувальника, засвідчені печаткою страхувальника (за наявності).
Зазначені реквізити мають бути обов`язково заповнені в усіх таблицях додатків до Звіту, де вони передбачені.
Оскільки позивачем своєчасно сплачено суми єдиного внеску, хоча й з помилковим заповненням таблиці, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем зобов`язання зі сплати єдиного внеску виконані вчасно, у встановлені Законом терміни для такої сплати, а помилка при заповнені таблиці не може слугувати підставою для нарахування недоїмки. 
Недоїмкою є сума ЄСВ, яка своєчасно не нарахована чи не сплачена у встановленні строки, а матеріали справи містять докази того, що позивачем необхідні суми ЄСВ були перераховані на відповідний рахунок контролюючого органу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС у Харківській обл. не спростовують висновків суду першої інстанції.
Посилання в апеляційній скарзі на п. 6 ст. 7  КАС України щодо неможливості застосування аналогії закону та аналогії права для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування, колегія суддів вважає такими, що не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, з огляду на відсутність правового регулювання відносин, які виникли у зв`язку з коригуванням звітів через помилково визначені суми доходу та єдиного внеску. 
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.           
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року по справі № 520/7582/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Постанова складена в повному обсязі  26.02.2020