У Х В А Л А
20 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 162/471/17
провадження № 61-14236св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
розглянув заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання недійсним свідоцтв про право власності на земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання недійсним свідоцтв про право власності на земельну ділянку.
Заочним рішенням Маневицького районного суду Волинської області 
від 08 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 18 січня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області Оласюка М. М. від 30 травня 2014 року № 13442928 та № 13439405 про проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на території Любешівської селищної ради Волинської області. 
Визнано недійсними та скасовано свідоцтва про право власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , від 30 травня 2014 року серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , видані на підставі рішень реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області Оласюка М. М. від 30 травня 2014 року № 13442928 та № 13439405 про проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на території Любешівської селищної ради Волинської області.
Визнано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на заочне рішення Маневицького районного суду Волинської області 
від 08 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Волинської області 
від 18 січня 2018 року.
У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання недійсним свідоцтв про право власності на земельну ділянку.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України «Касаційне провадження».
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
За правилами статті 400 цього Кодексу під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вирішення питання про забезпечення позову правилами зазначеної Глави ЦПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не відноситься.
Отже, відповідно до визначених процесуальним законом повноважень та функцій Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання забезпечення позову на цій стадії розгляду справи за поданим клопотанням позивача у справі.
Тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову необхідно відмовити.
Керуючись статтями 149, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                        В. М. Коротун 
           С. Ю. Бурлаков 
           М. Є. Червинська