ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2294/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                         Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області
на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року (суддя Сацький Р.В., м. Запоріжжя) у справі № 280/2294/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдснаб»
до Державної фіскальної служби, Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області
про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,- 

встановив:

У травні 2019 року ТОВ «Голдснаб» звернулось до суду із адміністративним позовом, у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДФС у Запорізькій області про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації від 27.03.2019 №1123490/41016389 про відмову в реєстрації податкової накладної №1000054 від 26.02.2019; від 27.03.2019 № 1123489/41016389 про відмову в реєстрації податкової накладної № 1000053 від 26.02.2019; від 15.04.2019 №1141970/41016389 про відмову в реєстрації податкової накладної №1000020 від 11.03.2019; від 15.04.2019 №1141968/410163892 про відмову в реєстрації податкової накладної №1000019 від 11.03.2019; від 08.02.2019 №1071886/41016389 про відмову у реєстрації податкової накладної 31000022 від 18.01.2019;
- зобов`язати ДФС України зареєструвати в ЄРПН податкові накладні позивача №1000054 від 26.02.2019, №1000053 від 26.02.2019, №1000020 від 11.03.2019, №1000019 від 11.03.2019 та №1000022 від 18.01.2019 (т. 1 а.с. 5-16).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2019 позовні вимоги задоволено.
16.08.2019 позивач звернувся до суду із заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, у якій просив:
          - стягнути на користь ТОВ «Голдснаб» з бюджетних асигнувань ДФС України судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3  500 грн.;
- стягнути на користь ТОВ «Голдснаб» з бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Запорізькій області судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3  500  грн.
Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.08.2019 заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено у повному обсязі (т. 2 а.с. 49-51).
Вказане рішення суду мотивовано обґрунтованістю заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДФС у Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав на неспівмірність суми коштів, яку позивач просить стягнути на свою користь зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Також, зі змісту додаткової угоди № 3 до договору № 07/19 про надання правової допомоги не зазначено, до якої справи відноситься надання послуг щодо підготовки позовної заяви, представництва інтересів в судових засіданнях, підготовки клопотань, письмових пояснень, відповідей та інших заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань. Відповідно, приналежність вказаного акту до цієї справи не доведено. 
Крім того, є необґрунтованим обчислення суми гонорару адвоката за підготовку клопотань, письмових пояснень, відповідей та інших заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, оскільки в рекомендаціях щодо застосування рекомендаційних (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, що надані позивачем, послуги зі складання вказаних документів відсутні. Окрім цього, зазначив про відсутність необхідності залучення до участі у цій справі адвоката, оскільки вона є типовою та одноманітною.
Враховуючи зазначене, скаржник просив додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду скасувати та прийняти нове рішення, яким зменшити витрати на оплату правничої допомоги (а.с. 74-75).

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на позицію Верховного Суду з розгляду спірного питання, що викладена у постанові від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15, зазначив, що законодавством України не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити їх ринкову вартість. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. 
Також, позивач вказав, що у додатковій угоді № 3 від 16.05.2019 до договору №  07/19 про надання правової допомоги від 25.02.2019 сторони визначили, що ця додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання правової допомоги по справі № 280/2294/19 за позовом ТОВ «Голдснаб» до ДФС, ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
Зазначає також, що необґрунтованими є доводи скаржника щодо непідтвердження обчислення суми гонорару, оскільки, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вона визначається договором про надання правової допомоги. Разом із цим, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу документально підтверджені відповідним договором, додатковою угодою до нього, актом приймання-передачі виконаних робіт, рахунком та платіжним дорученням. Враховуючи зазначене, позивач просить додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду залишити без змін (т. 2 а.с. 91-95).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні 12.08.2019 судом першої інстанції проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано суддею 16.08.2019.
16.08.2019 представником позивача через канцелярію суду була подана заява про стягнення судових витрат на правничу (правову) допомогу.
В заяві представник позивача просив суд прийняти додаткове судове рішення у справі №280/2294/19, яким вирішити питання в порядку ст. 139, ст. 252 КАС України, про розподіл судових витрат понесених позивачем на правничу (правову) допомогу адвоката по справі, а саме стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ДФС, ГУ ДФС у Запорізькій області на користь ТОВ «Голдснаб» судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі по 3  500,00 грн. з кожного.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України, враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права.
Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.
Разом із цим, відповідно до вимог ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатом Саланською Ілоною Любомирівною договір про надання правової допомоги від 25.02.2019 №07/19 (т. 2 а.с. 23-24).
На підставі Договору від 25.02.2019 № 07/19, укладена Додаткова угода від 16.05.2019 № 3, за якою визначено порядок оплати, приймання-передачі та розмір отриманої плати за надану правову допомогу по справі №280/2294/19 (а.с. 25).
За умовами п. 2 Додаткової угоди та на підставі здійснених розрахунків, загальна сума винагороди за надання правової допомоги становить 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп. та визначена Сторонами наступним чином:
- складання позовної заяви (з урахуванням кількості опрацьованих документів) - кількість годин - 4 , вартість 3000,00 грн;
- представництво інтересів в судових засіданнях (за один судо/день) - судове засідання 14.08.2019, вартість -2000,00 грн;
- підготовка відповіді на відзив - за один документ вартість 2000,00 грн.
Загальна вартість наданих послуг /виконаних робіт складає 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Враховуючи набрання чинності з 15.12.2017 нової редакції   Кодексу адміністративного судочинства України та запровадження положеннями цього Кодексу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від адвокатської діяльності, незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, або в адвокатському об`єднанні шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів України від 16 вересня 2013 року №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 року за №1686/24218, або відповідних бухгалтерських документів обліку доходів юридичної особи у випадку отримання гонорару за послугами адвокатського об`єднання.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17 (провадження №К/9901/39873/18) та від 8 травня 2018 року у справі №810/2823/17 (провадження №К/9901/7937/18).
Матеріалами справи підтверджено, що згідно рахунку від 14.08.2019 №3 ТОВ  «Голсдснаб» сплатило адвокату ОСОБА_1 .Л. 7000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №824 від 15.08.2019 (а.с. 28).
Також зазначені витрати відображені адвокатом у книзі обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність №1365 від 19.06.2019 (а.с. 29-33).
Вартість наданих адвокатських послуг відповідає розміру гонорару за надання аналогічних послуг адвокатів, яка склалася в Україні, що підтверджується рекомендованими (мінімальними) ставками адвокатського гонорару, які були затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018 та рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 (а.с. 34-37).
Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл вказаних судових витрат підлягає задоволенню.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій 
області – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі № 280/2294/19 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов