Ухвала

05 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 161/16983/17
провадження № 51-6000 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 
на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року,
встановив: 
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання п. 4 ч. 2, частин 3, 5 цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПКкасаційна скарга повинна містити правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права. 
Також до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. 
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано. 
Так, у силу ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не уповноважений перевіряти оспорюваних рішень на предмет неповноти розгляду, невідповідності висновків у  вироку фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчого рівня. 
Не  погоджуючись із оскарженими судовими рішеннями, засуджений у скарзі посилається на неповноту судового розгляду таневідповідності висновків у  вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Проте, такі доводи відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки судом касаційної інстанції.
Крім того, засуджений, зазначаючи про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не наводить таких істотних порушень, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень, на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 370, 412, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
При цьому засуджений, ставлячи питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не врахував положення ст. 415 КПК, якою передбачені підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Попри те, що оспорюваний вирок переглядався в порядку апеляційної процедури, 
в  скарзі не зазначено таких порушень норм права, які, на думку засудженого, перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та  обґрунтоване рішення зважаючи також на точний зміст статей 404, 412 КПК.
За правилами ч. 3 ст. 427 КПК України якщо особа не бажає брати участі у  касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не  містить жодних застережень щодо вказаної обставини.
Усупереч ч. 5 ст. 427 цього Кодексу до касаційної скарги не додано належно завірених копій судових рішень, які оскаржуються.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й  установити строк для усунення допущених недоліків.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                  ОСОБА_3