ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 201/12063/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання: Комар Н.В. 
за участю: позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2019 (головуючий суддя Наумова О.С.)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2-го батальйону 1-ї роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Афоніної Катерини Валеріївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до інспектора 2-го батальйону 1-ї роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Афоніної Катерини Валеріївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення (а.с. 1-4).
Позов обґрунтовано тим, що постановою інспектора 2-го батальйону 1-ї роти УПП в Запорізькій області Афоніної К.В. від 15.10.2019р. серії ЕАК № 1626735 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення швидкісного режиму. Пояснив, що після того, як автомобіль був зупинений інспектором, було роз`яснено право на правову допомогу, він заявив письмове клопотання про відкладення розгляду справи, з метою залучення адвоката Богатирьова С.В. (адреса м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 15а, оф. 102). Проте інспектор УПП це клопотання відхилив, про що зробив відповідний запис на клопотанні, а через деякий час виніс оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення. Позивач вважає, що означеними діями порушено ч. 1 ст. 268 КУпАП, яка передбачає право особи при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2019 в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 15.10.2019р. серії ЕАК № 1626735 - відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що   докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання інспектором поліції вимог КпАП України при розгляді справи, що, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, свідчить про те, що оскаржувана постановапро притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною, такаю, що прийнята у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню. Також суд першої інстанції зазначив, що законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, який полягає у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП. Здійснено посилання на висновок Конституційного Суду України, який викладений у рішенні від 26.05.2015р. № 5-рп/2015, згідно якого скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову, якою задовольнити вимоги.  Вважає, що його права на захист було порушене.
У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов. Суду пояснив що він є адвокатом, при цьому сам був позбавлений права на залучення адвоката у справу при розгляді інспектором справи про адміністративне на місті вчинення правопорушення. Зазначив, що інспектором було відмовлено в задоволенні його клопотання про залучення адвоката до розгляду справи. 
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що, у відповідності, до ч. 2 ст. 313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою від 15.10.2019р. серії ЕАК № 1626735 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 
Зі змісту постанови вбачається, що водій (позивач ОСОБА_1 ) 15.10.2019р. о 13 год. 06 хв. 43 сек. у м. Запоріжжі по вул. Перемоги 72Б, керуючи транспортним засобом Subaru Outback, номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год. Швидкість 89 км/год. Прилад №000571, чим порушив п. 12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год) (а.с. 5).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, Закону України "Про Національну поліцію", норми Правил дорожнього руху України та Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.     
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
В силу ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення Закону України "Про Національну поліцію" надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
З оскаржуваної постанови інспектора УПП вбачається, що ОСОБА_1 , 15.10.2019р. о 13 год. 06 хв. 43 сек. у м. Запоріжжі, по вул. Перемоги 72Б, керуючи транспортним засобом Subaru Outback, номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год. Швидкість 89 км/год. Прилад №000571, чим порушив п. 12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП (а.с. 5).
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що швидкість руху транспортного засобу вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху ТгuСAМ LTI 20/20, серійний номер ТС000571, тобто такий одержаний у належний спосіб та є належним та допустимим. 
В разі притягнення особи до адміністративної відповідальності, досліджуються докази, що підтверджують вчинення правопорушення.
У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Матеріали справи містять докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме перевищення швидкості руху в населеному пункті на 39 кілометрів на годину (а.с. 32). 
Зокрема, матеріали справи містять фотофіксацію лазерного вимірювача швидкості TruCam із зображенням автомобіля Subaru Outback, номерний знак НОМЕР_1 та зазначенням швидкості 97 км/год.
В силу ст. 142 КУпАП інспектором УПП здійснено фотофіксацію правопорушення лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20, який має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012р. № UA-MI/1-2903-2012, виданий виробнику TruCam - фірмі Laser Technology, Inc., з якого видно, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12 (а.с. 24).
Відповідно до наданого свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/12167 лазерний вимірювач швидкості руху т/з TruCAM LTI 20/20 серійний номер 000571 відповідає вимогам. Свідоцтво чинне до 06.12.2019р. 9а.с. 22).
Згідно експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03-3008, виданого Національній поліції України в лазерному вимірювачі швидкості руху т/з TruCAM LTI 20/20 правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування. Термін дії висновку до 27. 09.2021р. (а.с. 27).
Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 правомірно оцінено судом першої інстанції як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП, а також відповідачем у справі при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції сукупний аналіз усіх наявних у справі доказів, в тому числі відеофіксації, з урахуванням дати та часу зафіксованої на відеозйомці, яка співпадає з зазначеною датою та часом в оскаржуваній постанові, дає підстави для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що в повній мірі доведено відповідачем належними доказами.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.
При цьому, частина 2 ст. 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. 
Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. 
Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.
У частинах 1, 2 статті 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.
За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.
Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015).
На час розгляду конституційного подання і прийняття вказаного рішення, Кодексом України про адміністративні правопорушення не було передбачено застосування скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Разом з тим, Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено частиною згідно якої зазначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2). 
При цьому частина 4 статті 258 КУпАП встановлює, що уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження позивача про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та вимог статті 268 КУпАП, а саме розгляд справи за місцем вчинення правопорушення, а е за місцем знаходження уповноваженого органу.
Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у справах № 286/648/17 (постанова К/9901/23930/18 від 07 грудня 2018 року), № 489/1525/16-а (постанова К/9901/5974/18 від 31 січня 2018 року) та № 681/972/17 (постанова К/9901/17506/18 від 17 травня 2018 року) та у справі № 310/4817/17 (2-а/310/156/17) від 27.12.2019 року.
Згідно із ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для не застосування зазначеної норми.
За приписами КУПАП розгляд справ про накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку та підстави для відкладення таких справ не передбачено.
При цьому, особа, що притягується до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не позбавляється права оскаржити дії/рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має можливість спростувати виявлене правопорушення в судовому порядку шляхом подання відповідних доказів. В цьому разі водій, на якого накладено адміністративне стягнення за порушення правил безпеки дорожнього руху може скористатися правовою допомогою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень. Водночас, позивач, наданим правом не скористався. 
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Таким чином, законодавством встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху), який полягає у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. 
Виходячи з вищевикладеного спростовуються посилання позивача/скаржника на те, що оскаржувана постанова інспектора УПП є протиправною, оскільки справу про адміністративне правопорушення розглянуто на місці зупинки автомобіля, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого на такий розгляд, що позбавило позивача можливості скористатися у повному обсязі правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.
Так, законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, які передбачені для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку. 
Саме такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року справа №487/2179/17 (п. 34).
В силу ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для не застосування зазначеної норми.
Позивач зазначає, що йому не надано можливості скористуватися правовою допомогою та не розглянуто клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак виходячи з вищезазначеного, право позивача на захист не порушено, при цьому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у відповідності до норм законодавства України, роз`яснивши позивачу його права та обов`язки та суть вчиненого ним правопорушення та вручивши примірник оспорюваної постанови. Водночас позивач не скористався правовою допомогою при розгляді справи в суді.  
Колегія суддів апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження в судовому порядку безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень. 
Отже, право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права гарантується при розгляді справи за правилами розділу ІV КУпАП, який у даному випадку не здійснювався.
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
При цьому суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.
Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.
Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушень з боку відповідача при винесення постанови про накладання на позивача адміністративного стягнення за порушення встановлених обмежень швидкості руху. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню.
З огляду на результати апеляційного перегляду справи судові витрати не підлягають розподілу.
Керуючись ст.  250, 272, 271, 286, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2019 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили 16.01.2020 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови проголошено 16.01.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова