Постанова 
Іменем України
 
30 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 750/2370/17
провадження № 61-12021св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., 
Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
 
заявник - заступник начальника Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Павленко Євген Олександрович,
боржник - керівник Приватного підприємства «Пушан-компані» ОСОБА_1,
стягувач - Приватне акціонерне товариство «Локон»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у складі судді Висоцької Н. В., 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст подання
У березні 2017 року заступник начальника Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - Центральний ВДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області) Павленко Є. О . звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження керівнику боржника - юридичної особи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. 
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2017 року подання заступника начальника Центрального ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Павленка Є. О. про встановлення тимчасового обмеження керівнику боржника - юридичної особи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - задоволено; тимчасово обмежено керівника боржника - юридичної особи       ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України   до повного виконання наказу                                          від 09 грудня 2016 року № 927/894/16 Господарського суду Чернігівської області про стягнення з Приватного підприємства «Пушан-Компані» на користь ПрАТ «Локон» боргу в сумі 83 733,33 грн.
З указаною ухвалою не погодилася  ОСОБА_1 та у травні 2019 року оскаржила її в апеляційному порядку.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 30 травня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2017 року.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 пропустила строк для подання апеляційної скарги більше ніж на 1 рік, тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду                                               представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав пропуску строку на таке оскарження, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена без участі боржника, не повідомленої належним чином та вказану копію ухвали заявник не отримувала. 
Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що відповідно до вимог статті 377-1 ЦПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) подання заступника начальника Центрального ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Павленка Є. О. про обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон було розглянуто судом першої інстанції без виклику учасників справи.
Копію ухвали суду першої інстанції від 07 березня 2017 року направлено судом на адресу Приватного підприємства «Пушан-Компані» 14 березня 2017 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року, у редакції чинній на час постановлення ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Виходячи з наведеної норми слід дійти висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту ухвали є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічні правові висновки містяться в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Встановивши, що ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою на ухвалу суду через два роки після її постановлення, та врахувавши те, що причини пропуску позивачем строку на апеляційне оскарження рішення суду не мають правового значення при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги поданої після спливу одного року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Доводи касаційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена без участі боржника, не повідомленої належним чином та копію ухвали заявник не отримувала, оскільки на рекомендованому повідомленні міститься відмітка про отримання ухвали уповноваженою особою, а не особисто ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки відповідно до частини другої статті 377 ЦПК України 2004 року суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, а копія ухвали суду першої інстанції на адресу підприємства, керівником якого була ОСОБА_1 направлена 14 березня 2017 року.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 183, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 30 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов