П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5053/19	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Запорожана Д.В.,
-          Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,-          
          
                                                  В С Т А Н О В И Л А :

27 серпня 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці в Одеській області, в якому позивач просив:
визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС-ФС2 від 31.07.2019 року, винесену першим заступником начальника Головного управління Держпраці в Одеській області Сергієм Васильовичем Байдюк про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 375 570 грн;
визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС-ФС1 від 31.07.2019 року, винесену першим заступником начальника Головного управління Держпраці в Одеській області Сергієм Васильовичем Байдюк про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 125 190 грн.
В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначив, що договірні відносини ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «Агротех» мають характер цивільно-правових, а не трудових. ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 не підпорядковувались правилам внутрішнього трудового розпорядку, самостійно організовували та виконували роботу на власний ризик, зобов`язання за договорами виконували разово ( ОСОБА_2 ), а ФОП ОСОБА_3 декілька разів на рік. ОСОБА_4 взагалі працював у ТОВ «Агротех» та виконував свою роботу згідно посади, яку обіймає, у трудових відносинах з позивачем не перебував. ФОП ОСОБА_1 зазначив, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог трудового законодавства ґрунтуються на помилковому трактуванні характеру взаємовідносин між позивачем та особами, з якими укладені цивільно-правові угоди.
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що до нього надійшли матеріали документальної позапланової виїзної перевірки від ГУ ДФС в Одеській області з метою притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за порушення законодавства про працю. В акті перевірки № 1315/15-32-1304/262494 від 08.07.2019 р. зафіксовано, що ФОП      ОСОБА_1 використовував найману працю без оформлення трудових договорів  з трьома найманими працівниками: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .
Відтак, ФОП   ОСОБА_1 не нараховує та не виплачує заробітну плату не нижче встановленого мінімуму трьом працівникам, що є порушенням абз.2, 4 ч.4 ст.265 КЗпП.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці в Одеській області № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС-ФС2 від 31.07.2019 р. про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 375 570 гривень та № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС-ФС1 від 31.07.2019 р. про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 125 190 гривень.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що Одеською митницею ДФС надано копії митних декларації, відповідно до яких в графі 50 "Принципал" перевізником (експедитором) значиться ФОП ОСОБА_1 , а особами, які приймали товар до перевезення - ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 . Апелянт вказує, що зазначена інформація підтверджує використання позивачем найманої праці без оформлення трудових відносин, відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, зазначеним працівникам позивач не виплачував заробітну плату, не нижче законодавчо встановленого мінімуму, а саме:
- ОСОБА_2 за липень 2018 року;
- ОСОБА_6 за липень 2018 року;
- ОСОБА_3 за лютий 2018 року, березень 2018 року, травень 2018 року - грудень 2018 року.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
09.07.2019 року до Головного управління Держпраці в Одеській області від Головного управління ДФС в Одеській області надійшли матеріали документальної позапланової виїзної перевірки з метою притягнення до відповідальності за порушення законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с. 128).
Головним управлінням ДФС в Одеській області за наслідками проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016. по 31.12.2018р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2018р. складено акт № 1315/15-32-1304/262494 від 08.07.2019 року (а.с. 129-135).
Актом перевірки встановлено, зокрема, порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю.
Рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу від 17.07.2019 р. прийнято до розгляду справу про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 відповідно до абз. 2, 4 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України (а.с. 136-137).
За наслідками розгляду справи про накладення штрафу на позивача вирішено скласти постанову про накладення штрафу у розмірі 375570 грн. (протокол розгляду справи про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою Головного управління Держпраці в Одеській області № 159 від 31.07.2019р.) (а.с. 144-145).
Постановою Головного управління Держпраці в Одеській області № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС-ФС2 від 31.07.2019 року на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 375 570 грн, за використання позивачем найманої праці без оформлення трудових договорів відповідно до чинного законодавства з трьома найманими працівниками: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 (а.с. 146 -148).
Крім того, за наслідками розгляду справи про накладення штрафу на позивача вирішено скласти постанову про накладення штрафу у розмірі 125 190 грн. (протокол розгляду справи про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою Головного управління Держпраці в Одеській області № 160 від 31.07.2019р.) (а.с. 140-141).
Постановою Головного управління Держпраці в Одеській області № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС-ФС1 від 31.07.2019 року на підставі абз. 4 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125 190 грн, за не нарахування та не виплату позивачем заробітної плати не нижче встановленого мінімуму тим же особам, з якими не були укладені трудові договори: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відносини, які виникли між позивачем та ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , не відповідали ознакам трудових відносин, оскільки не носили систематичний та триваючий характер, особи не підпорядкувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, а їх метою був саме результат, а не власне праця працівника.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За приписами ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
          Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
          При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
          Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
          Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).
          Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
          Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
          Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
          Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
          Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року по справі № 620/392/19.
          Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) укладено договір про надання послуг з перевезення та транспортного експедирування № 1, відповідно до п. 2.4 якого виконавець зобов`язався надати послуги згідно з умовами цього договору цілком та в обумовлені строки (а.с.79-81).
          Задля здійснення перевезення вантажу 20.01.2018р. між ФОП ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_3 (користувач, код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний)) укладено договір позички (безкоштовного користування) транспортних засобів № 2 та складено акт приймання-передавання транспортних засобів № 1 від 20.01.2018р. до вказаного договору позички, згідно якого позивач надав у тимчасове користування ФОП ОСОБА_3 сідловий тягач VOLVO F 12, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп SCHWARZMUIER SPA-3E, реєстраційний номер НОМЕР_2 строком до 12.07.2018 (а.с. 84-87).
           04.01.2019р. ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 складено акт приймання-передавання послуг № 1 за вказаним договором  (а.с. 88).
          Факт оплати згідно вказаного договору підтверджується копією квитанції на суму 50000,00 грн. (а.с. 89).
           30 липня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір № 2 про надання послуг перевезення вантажу, згідно п.2.4 якого  виконавець зобов`язався надати послуги згідно з умовами цього договору цілком та в обумовлені строки (а.с. 70-72).
          Пунктом 1.3 вказаного договору визначено, що послуги за цим договором надаються протягом строку дії договору і полягають у перевезенні вантажу (кабельної продукції) за маршрутом: Одеса (Україна) – Ногинськ (Росія) згідно заявки від 30.07.2018р.
          Відповідно до п.6.1 договору № 2, строк його дії закінчується 12.08.2018 року.
           30.07.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (позичкодавець) та ОСОБА_2 (користувач) укладено договір позички (безкоштовного користування) транспортних засобів № 3 та складено акт приймання-передавання транспортних засобів № 1 від 30.07.2018р. до вказаного договору позички, згідно яких позивач надав у тимчасове користування ОСОБА_2 сідловий тягач VOLVO F 14/440, реєстраційний номер НОМЕР_3 та напівпричіп SCHWARZMUIER SPA-3E, реєстраційний номер НОМЕР_4 строком до 12.07.2018р. (а.с. 73-76).
           12.08.2018 року ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено акт надання-приймання послуг № 1 за вказаним договором та акт № 2 про повернення транспортного засобу (а.с.77-78).
          З наданого позивачем акту № 1 надання - приймання послуг до договору про надання послуг перевезення вантажу № 2 від 30.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 під час виконання перевезення порушив умови договору та допустив часткове ушкодження та псування вантажу, за що у нього утримано штраф, у відповідності до п.3.1. договору, та винагорода ОСОБА_2 склала нуль гривень (а.с.77).
          Крім того, на підтвердження того, що ОСОБА_6 працює водієм у ТОВ "Агротех" позивачем надано копії наказу генерального директора ТОВ «Агротех» Панаріна В.І. №1/7-1К від 01.04.2018р., трудової книжки ОСОБА_6 , виписки про нарахування заробітної плати, виписку за картковими рахунками, згідно яких останній отримував заробітну плату (а.с.91,95-104).
          Як вірно встановлено судом першої інстанції, транспортний засіб   VOLVO FН 12, реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить ФОП ОСОБА_1 , з 01.10.2016р. наданий в оренду ТОВ «Агротех» строком до 01.10.2019р., на підтвердження чого надано копію договору оренди транспортного засобу № 1/10 від 01.10.2016р., акту приймання-передавання транспортних засобів до цього договору (а.с. 92-94).
          Так, 01.06.2018р. між ТОВ «Агротех» (перевізник) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №1/07-18 по якому перевізником залучено свого працівника ОСОБА_6 , за яким закріплено транспортний засіб VOLVO FН 12, реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с. 107-109),. 
           ОСОБА_6 отримував заробітну плату у ТОВ «Агротех», що вбачається, зокрема, з банківської виписки за картковим рахунком ОСОБА_6 в АТ «Укрсиббанк» (а.с. 102-104).
          Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 у липні 2018 року подано до ТОВ "Агротех" заявку № 1 на переведення контейнеру(а.с.110).           
          Судова колегія також погоджується зі встановленими судом першої інстанції обставинами щодо відсутності жодних договорів безпосередньо між позивачем та ОСОБА_6 .
          З наведених документів вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , як водій ТОВ "Агротех", виконували у позивача роботи з переведення не на постійних умовах, а у зв`язку із виникненням потреби.
          Судова колегія також враховує, що допитані в якості свідків в суді першої інстанції   ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_6 підтвердили факт виконання послуг щодо перевезення саме на підставі цивільно-правових договорів та відсутності трудових правовідносин між сторонами. Також свідки зазначили про відсутність претензій щодо позивача та вказали, що їх трудові права не порушено.
          Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції що відносини, які виникли між позивачем та ОСОБА_2 , ФОП      ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , не відповідали ознакам трудових відносин, оскільки не носили систематичний та триваючий характер, особи не підпорядкувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, а їх метою був саме результат, що підтверджується актами приймання - передавання послуг.
          Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі № 160/8664/18 від 24 жовтня 2019 року.
          Як вбачається зі змісту оскаржуваних постанов, ФОП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, у вигляді штрафу:
          постановою № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС-ФС2 від 31.07.2019 року за порушення абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП, що виразилось у фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), відповідальність за що передбачена у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;
          постановою № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС-ФС1 від 31.07.2019 року за порушення абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, що виразилось у недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, відповідальність за що передбачена у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
          Враховуючи відсутність трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 , ФОП      ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ,  судова колегія приходить до висновку, що оскаржувані постанови ГУ Держпраці в Одеській області обґрунтовано скасовані судом першої інстанції.
          Крім того, судова колегія вважає за важливе зазначити таке.
          Висновки про порушення позивачем норм КЗпП, ГУ Держпраці в Одеській області зроблено на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки позивача, складеним ГУ ДФС в Одеській області, з посиланням на п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року.
          Так, за абз.1,2 п.8 цього Порядку, розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу, 
          Можливість накладати штрафи на суб`єктів господарювання та роботодавців за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, на підставі висновків акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю, надано відповідачу абз.4 п.2 Порядку № 509.
          Разом з тим, зазначені зміни внесені до Порядку № 509 на підставі постанови  Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю. 
          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року по справі № 826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
          Відповідно до ч.2 ст.265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
          Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що Держпраці втратило право накладати штрафи на підставі акту перевірки органів ДФС з дня набрання рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду законної сили, а саме з 14 травня 2019 року.
          Враховуючи викладене, станом на час виникнення спірних правовідносин у справі у ГУ Держпраці в Одеській області були відсутні повноваження накладати на ФОП ОСОБА_1 штрафи, керуючись висновками акту ДФС, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваних постанов.
Суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін. 
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують. 
Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги ГУ Держпраці в Одеській області, судова колегія також враховує, що на час ухвалення постанови (з 02.02.2020) набрав законної сили Закон України від 12.12.2019 № 378-ІХ, яким внесені зміни до ст.265 КЗпП України щодо пом`якшення відповідальності за порушення трудового законодавства, зокрема за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що вчинений вперше, застосовується попередження, за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - накладається штраф у двократному розмірі мінімальної заробітної плати за кожного працівника. Відповідно до ст.58 Конституції України такий закон має зворотну дію у часі. 
          Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 30 серпня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року  – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.          

    Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

                        Суддя:                                                                                 Д.В.Запорожан

                 Суддя:                                                                                К.В.Кравченко