УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року 
Київ
справа №9901/44/19
адміністративне провадження №П/9901/44/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В.,  Олендера І.Я.,  Усенко Є.А., 
за участю секретаря судового засідання: Лупінос Я. В.
учасники судового процесу:
представник позивача Ігнатьєв В. С.
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 9901/44/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною та скасування ухвали, зобов`язання повторно розглянути скаргу, 
ВСТАНОВИВ:
23 січня 2019 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Вищої ради правосуддя (04050, м. Київ, вул. Студентська, б. 12-а) (далі - ВРП, відповідач) про визнання протиправною та скасування ухвали Вищої ради правосуддя від 26 грудня 2018 року №4028/0/15-18 про залишення без розгляду скарги адвоката Федоренка Ігоря Люсіковича (01010, м. Київ, пров. Хрестовий, 2, поверх 5) на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 18 липня 2018 року №319дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно Генерального прокурора України ОСОБА_2 ; зобов`язання Вищої ради правосуддя повторно розглянути скаргу адвоката Федоренка Ігоря Люсіковича на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) від 18 липня 2018 року №319дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно Генерального прокурора України ОСОБА_2 .
Верховний Суд ухвалою від 28 січня 2019 року відмовив у відкритті провадження у справі з тих підстав, що оскаржувана у цій справі ухвала Вищої ради правосуддя не підлягає оскарженню в судах.
Велика Палата Верховного Суду постановою від 29 серпня 2019 року скасувала ухвалу Верховного Суду від 28 січня 2019 року, а справу направила до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою від 9 жовтня 2019 року Верховний Суд відкрив провадження у цій справі.
Предметом позову у справі є ухвала Вищої ради правосуддя від 26 грудня 2018 року №4028/0/15-18 про залишення без розгляду скарги, поданої від імені ОСОБА_1 адвокатом Федоренко Ігорем Люсіковичем, у зв`язку з ненаданням останнім документів на підтвердження своїх повноважень на здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 у цьому органі з метою оскарження рішення КДКП до ВРП. 
Оскільки позовна заява від імені позивача у даній справі також підписана адвокатом Федоренко Ігорем Люсіковичем як представником, суд, з метою встановлення його повноважень здійснювати представництво у ВРП та Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, ухвалою від 19 грудня 2019 року витребував у позивача оригінали договору про надання правової допомоги № 20 від 21 лютого 2017 року, на підставі якого оформлювались ордери адвокатів на представництво, ордеру на надання правової допомоги, заяви ОСОБА_1 до ВРП, доручення ОСОБА_1 на оскарження ухвали ВРП до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Зазначені документи були надані у судових засіданнях, які відбулися 30 січня 2020 року та 20 лютого 2020 року, та оглянуті судом, після чого повернуті представникові.
Оглянувши оригінали документів на підтвердження повноважень представника позивача на підписання позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підтверджують таких повноважень, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно із частиною першою статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Частиною четвертою статті 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Звернення до суду, в тому числі до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики [статті 17 та 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII)] з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, статті 16, 57 КАС України та стаття 10 Закону № 1402-VIII) передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 (провадження № 11-44заі19) та від 3 липня 2019 року у справі № 9901/939/18 (провадження № 11-1521заі18).
Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 підписана адвокатом Федоренком Ігорем Люсіковичем.
На підтвердження його повноважень на представництво в суді надано:
- оригінал ордера серії КВ № 294065 від 22 січня 2019 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги № 20 від 21 лютого 2017 року;
- договір про надання правової допомоги № 20 від 21 лютого 2017 року (далі по тексту - Договір);
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Федоренка І. Л. ;
- доручення ОСОБА_1 від 22 грудня 2018 року на оскарження ухвали ВРП до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Оглянувши ці документи, дослідивши їх зміст, колегія суддів вважає, що вони не підтверджують ані наявності правових підстав, ані наявність дійсної волі позивача на уповноваження Федоренка І. Л. на звернення до суду з цим позовом з огляду на таке.
Наданий із позовом ордер адвокатського об`єднання «АВЕР ЛЄКС», яким уповноважено адвоката Федоренка І. Л. на надання правової допомоги ОСОБА_1 у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 20 від 21 лютого 2017 року.
Враховуючи, що адвокатом Федоренко І.Л. договір про надання правової допомоги у межах даної справи безпосередньо із ОСОБА_1 не укладався, то уповноваження конкретного адвоката на вчинення представництва від імені адвокатського об`єднання, до якого він входить, є можливим лише за умови наявності таких повноважень у самого адвокатського об`єднання.
Відповідно до зазначеного Договору, укладеного між адвокатським об`єднанням «АВЕР ЛЄКС» (Об`єднання) і ОСОБА_1 (Клієнт), його предметом є здійснення Об`єднанням за завданням Клієнта захисту, представництва або надання інших видів правової допомоги Клієнту на підставі заявки на отримання юридичної допомоги, підписаної сторонами Договору (пункт 1.1).
Пункт 4.1 цього Договору передбачає, що надання Об`єднанням послуг в межах Договору може здійснюватися на підставі додаткових угод, що укладаються Сторонами в межах цього Договору або за письмовим завданням (дорученням, заявкою) Клієнта.
Аналіз змісту та умов Договору свідчить, що він має рамковий характер і не конкретизує змісту та конкретних сфер надання правової допомоги Клієнту, оскільки встановлює обов`язок сторін визначати їх на підставі окремих заявок та додаткових угод, підписаних сторонами Договору обов`язково у письмовій формі. Пункт 4.2 Договору визначає вимоги до змісту письмового завдання (доручення) Клієнта.
Водночас, відповідно до пункту 4.4 Договору в окремих виняткових випадках завдання (доручення) може надаватися Клієнтом в усній формі при умові подальшого дублювання такої інформації у письмовому вигляді.
Таким чином, умовою надання правової допомоги адвокатським об`єднанням «АВЕР ЛЕКС» на підставі згаданого Договору у межах окремо визначених правовідносин або у конкретних справах є отримання письмового завдання (доручення) клієнта на представництво його інтересів, яке і свідчитиме про дійсне волевиявлення замовника правової допомоги та обсяг делегованих ним повноважень.
Судом досліджено наявне в матеріалах справи доручення ОСОБА_1 , адресоване до адвокатського об`єднання «АВЕР ЛЕКС», відповідно до якого він доручає адвокатам цього об`єднання звернутися до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із позовною заявою про визнання протиправною і скасування ухвали ВРП та зобов`язання вчинити дії (в порядку статті 266 КАС України) (а. с. 156-157). Разом з тим, зазначене доручення датоване 22 грудня 2018 року, в той час як ухвала Вищої ради правосуддя, яка є предметом спору у цій справі, прийнята 26 грудня 2018 року. 
Вочевидь, зазначене доручення не може сприйматись судом як належне завдання на подання позову у даній справі та свідчення наявності дійсного волевиявлення позивача на уповноваження іншої особи на вчинення таких дій.
Враховуючи, що на розгляді у Верховному Суді перебуває інша справа № 9901/994/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною та скасування ухвали ВРП від 16 жовтня 2018 року №3137/0/15-18, який був поданий до суду 28 грудня 2018 року, не виключено, що вищезгадане доручення може стосуватися оскарження цієї ухвали ВРП.
Під час встановлення наведених обставин, представник позивача послався на те, що завдання на подання позову у даній справі було надано Клієнтом в усній формі. Водночас доказів подальшого дублювання такої інформації у письмовому вигляді, як це передбачено пунктом 4.4 Договору, суду надано не було.
Крім того, суд звертає увагу й на те, що місцем укладення договору № 20 про надання правової допомоги від 21 лютого 2017 року є місто Київ. Водночас, загальновідомою обставиною є відсутність ОСОБА_1 на території України з 2014 року. 
Враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що вони не дають підстав для висновку про підтвердження повноважень у особи, яка підписала позовну заяву, здійснювати представництво у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду інтересів ОСОБА_1 щодо оскарження ухвали Вищої ради правосуддя від 26 грудня 2018 року №4028/0/15-18, а також не свідчать про наявність дійсного волевиявлення позивача на уповноваження іншої особи на вчинення таких дій. 
Отже, позовну заяву від імені позивача у даній справі підписано особою, яка не має права її підписувати.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
Таким чином, позовна заява у цій справі підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 240 КАС України.
При цьому згідно із частиною четвертою статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.
На підставі викладеного та керуючись статтями 55, 57, 59, 240, 256, 266 КАС України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною та скасування ухвали, зобов`язання повторно розглянути скаргу залишити без розгляду.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, але може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 25 лютого 2020 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
Я.О. Берназюк 
 Н.В. Коваленко 
 І.Я.Олендер 
 Є.А. Усенко ,
Судді Верховного Суду