СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р.                                                                     Справа № 922/2853/19  
Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Ільїн О.В. , суддя  Слободін М.М. 
за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.
прокурора - Ногіна О.М. (посвідчення №054876 від 15.01.2020);
представників сторін:
позивача - Ковальова З.І. (голова Руновщинської сільської ради);
відповідача - Ткачов В.В. (свідоцтво ПТ №1571 від 04.10.2016, ордер ПТ №053493 від 27.01.2020);
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх.№21Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2019 (суддя О.І. Байбак, повний текст рішення складено 02.12.2019) у справі №922/2853/19
за позовом Заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Руновщинської сільської ради, с. Руновщина, Зачепилівський район, Харківська область;
до Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрного підприємства "Устинівське", с. Устимівка, Зачепилівський район, Харківська область;
про стягнення 302444,34 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Руновщинської сільської ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрного підприємства "Устинівське" безпідставно збережені кошти у розмірі 302444,34 грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 25.11.2019 у справі №922/2853/19 в позові відмовлено повністю.
Прокурор із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2019 у справі №922/2853/19 та прийняти нове, яким позов прокурора задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів, розгляд справи здійснювати за участю представника прокуратури Харківської області, про дату, час та результати розгляду апеляційної скарги повідомити сторони та прокуратуру Харківської області.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує на те, що оскільки земельна ділянка не сформована, тому витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки надати не вбачається можливим. Вказує, що для врегулювання судом кондиційних правовідносин між сторонами не потрібен факт наявності сформованої земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав, а потрібно встановити фактичну площу земельної ділянки, яку використовує набувач майна та розмір безпідставно збережених коштів.
Крім того, вказує на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 зазначила, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберігає у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику цієї земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2020 для розгляду справи №922/2853/19 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2019 у справі №922/2853/19. Встановлено строк позивачу та відповідачу для подання відзивів на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на "28" січня 2020 р. о 11:30 годині 
20.01.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№470), в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2020, у зв`язку з перебуванням на навчанні судді Хачатрян В.С., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Ільїн О.В., суддя Слободін М.М.
В судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали вимоги апеляційної скарги, просять її задовольнити та скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2019 у справі №922/1235/19 і прийняти нове рішення, яким позов прокурора задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
Представник відповідача заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу - без задоволення. 
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх в судовому засіданні прокурора та представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником декількох об`єктів нерухомості, розташованих в с. Устимівка Зачепилівського р.-ну Харківської області, а саме: ангару загальною площею 474 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "и"; пилорами загальною площею 84,7 кв.м., розташованої по вул. Молодіжна, 58 "і"; складу загальною площею 270,8 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "є"; складу запасних частин загальною площею 153,4 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "з"; ангару загальною площею 177,4 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "ж"; ангару загальною площею 151,8 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна,58 "д"; нежитлової будівлі загальною площею 80,5 кв.м., розташованої по вул. Молодіжна,58 "е"; ангару загальною площею 312,8 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "г"; заправки загальною площею 17,4 кв.м., розташованої по вул. Молодіжна, 58          "а"; майстерні загальною площею 532,3 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58; критого току загальною площею 1358 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "в"; вагової загальною площею 17,8 кв.м., розташованої по вул. Молодіжна, 58 "б". Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, право вланості на зазначені об`єкти нерухомості зареєстровано за відповідачем протягом березня - травня 2017 року.
Рішенням сесії Руновщинської сільської ради № 267 від 25.12.2009 "Про надання дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки" надано ТОВ АП "Устимівське" дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, під господарськими будівлями на території Руновщинської сільської ради в с. Устимівка вул. Жовтнева.
Рішенням сесії Руновщинської сільської ради №265 від 21.05.2010 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ АП "Устимівському" (а. с. 42) для обслуговування господарських будівель та споруд, на умовах оренди на території Руновщинської сільської ради", затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування господарських будівель та споруд і передано ТОВ АП "Устинівське" в користування на умовах оренди строком на 49 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя - під господарськими будівлями та дворами) площею 2,2591 га, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна із земель комунальної власності, без зміни цільового призначення, для обслуговування господарських будівель і споруд, в межах населеного пункту Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні 25.11.2019 сільський голова с. Руновщинської сільської ради Ковальова З.І. повідомила, що фактично проекту землеустрою на вказану земельну ділянку не виготовлялося, така технічна документація відсутня, та Руновщинською сільською радою рішенням №265 від 21.05.2010 фактично також не затверджувалася.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, 15.07.2010 між Руновщинською сільською радою та ТОВ АП "Устинівське" укладено договір оренди земельної ділянки розміром 2,2591 га. на території Руновщинської сільської ради.
Проте, вищезазначений договір оренди землі, всупереч вимог ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" зареєстрований не був, в зв`язку з чим, не набув чинності.
20.04.2017 відповідач звернувся до позивача із заявою про збільшення розміру земельної ділянки, яка використовується для обслуговування господарських дворів, будівель та споруд, до 3,2 га та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на неї.
Руновщинською сільською радою прийнято рішення від 10.05.2017 №172 "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя) на умовах оренди ТОВ АП "Устинівське" в межах с. Устимівка Зачепилівського р-ну Харківської області", відповідно до якого відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя - під господарськими будівлями і дворами) на умовах оренди для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу комунальної власності орієнтовною площею 3,2 га, на якій розташоване нерухоме майно підприємства, в межах села Устимівка Зачепилівського району Харківської області.
Рішенням господарського суду Харківської області від 13.08.2018 по справі №922/1523/18 відмовлено ТОВ АП "Устинівське" в задоволенні позову до Руновщинської сільської ради про визнання права власності на землі сільськогосподарського призначення на території Руновщинської сільської ради під належними ТОВ АП "Устинівське" господарськими будівлями та спорудами для ведення сільськогосподарського виробництва, на яких розміщені господарські двори, будівлі та споруди приватної власності ТОВ АП "Устинівське", загальною площею 3,9151 га.
У позовній заяві прокурор вказує на те, що починаючи з 15.07.2010 по 01.05.2017 відповідач використовував для обслуговування господарських дворів, будівель та споруд земельну ділянку розміром 2,2591 га, безоплатно, без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав, як це передбачено ст. 125 Земельного кодексу України; що в період з 01.05.2017 і по теперішній час відповідач використовує для обслуговування господарських дворів, будівель і споруд земельну ділянку розміром 3,2 га.
Прокурор вказує, що відповідач у передбаченому чинним на той час законодавством у період часу з 15.07.2010 по 10.05.2017 не був власником або постійним землекористувачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,2591 га, а в період з 10.05.2017 і по теперішній час - земельної ділянки сільськогосподарського призначення розміром 3,2 га, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, а тому не є і не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). 
Прокурор зазначає, що в період з вересня 2016 року по вересень 2019 року (період взято з урахуванням строків позовної давності) відповідач за використання зазначених вище земельних ділянок до бюджету Руновщинської сільської ради орендну плату жодного разу не перераховував, натомість, за цей період ним було перераховано земельний податок у загальному розмірі 30776,02 грн., у зв`язку з чим виникла потреба стягнути кошти за використання землі у судовому порядку. 
18.03.2019 рішенням сесії Руновщинської сільської ради №486 "Про створення комісії для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам у Руновщинській сільській раді" (а. с. 73-74) створено та затверджено склад комісії для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, якій також надано повноваження щодо розрахунку розміру безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної власності під господарськими будівлями, спорудами та дворами без правовстановлюючих документів.
До складу комісії увійшли: голова комісії - Руновщинський сільський голова Ковальова З.І.; члени комісії - Біла І.М. (бухгалтер сільради), Безгінова О.І. (землевпорядник сільради), а також депутати сільської ради - Перерва І.В. , Безгінова В.М. , Чернухіна А.В. , Жувак М.В. , Кутащук С.Г. 
15.07.2019 вищезазначеною комісією складено акт № 2 (з додатком) (76-77), яким визначено розмір безпідставно збережених ТОВ АП "Устинівське" коштів за використання з 01.09.2016 по 01.05.2017 для обслуговування господарських будівель, споруд та дворів земельної ділянки розміром 2,2591 га, а в період з 01.05.2017 по 01.09.2019 - розміром 3,2 га без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону, в загальній сумі 333220,36 грн., з них: за період з 01.09.2016 по 31.12.2016 - 26508,36 грн.; за період з 01.01.2017 по 30.04.2017 - 28098,89 грн., за період 01.05.2017 по 31.12.2017 - 79603,76 грн., за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 119405,59 грн., за період з 01.01.2019 по 31.08.2019 - 79603,76 грн.
З урахуванням сплаченого за цей час відповідачем земельного податку, розмір безпідставно збережених коштів згідно з розрахунком, який здійснено прокурором, склав 302444, 34 грн.
Обставини щодо примусового стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 302444,34 грн. стали підставою для звернення прокурора до господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Руновщинської сільської ради до ТОВ АП "Устинівське".
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, що прокурор не надав до матеріалів справи технічну документацію на спірну земельну ділянку та зазначив про відсутність оформленої земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та як наслідок відсутність правових підстав для задоволення позову з застосуванням ст.ст. 1212, 1213 та 1214 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на таке.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляться відповідно до закону.
За змістом ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного спору є сума, нарахована прокурором та позивачем, як доходи, отримані або які можна було б отримати від безпідставно набутого майна, в порядку статей 1212- 1214 ЦК України. 
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Статтею 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:
По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.
По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником комплексу нежитлових будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці комунальної власності, яка знаходиться на території Руновщинської сільської ради та використовується відповідачем з метою їх обслуговування. Право власності на ці будівлі та споруди зареєстровано в реєстрі в березні - травні 2017 року. 
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Однак, відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки в с. Устимівка, Зачепилівського району, на якій знаходяться належні йому нежитлові будівлі та споруди, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України).
При цьому, як зазначає прокурор, відповідач без правовстановлюючих документів у період з 15.07.2010 по 01.05.2017 використовував земельну ділянку площею 2,2591 га, а в період з 01.05.2017 по 01.09.2019 розміром 3,2 га, яка розташована на території Руновщинської сільської ради, з метою обслуговування вказаних будівель та споруд, внаслідок чого зберігає кошти, не сплачуючи орендної плати за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати за рахунок позивача.
З огляду на предмет позову, прокурор та позивач мають надати докази існування протягом зазначеного у позові періоду земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі", а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).
Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/391/18 від 11.02.2019 та у справі № 922/392/18 від 21.02.2019.
Таким чином, місцевим судом вірно зазначено, що для вирішення даного спору встановленню підлягають, зокрема, обставини щодо площі спірної земельної ділянки, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, та нормативна грошова оцінка, яка є необхідною для визначення розміру позовних вимог та їх обґрунтованості.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).
Зі змісту ст. 14, 288 Податкового кодексу України вбачається, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.
Відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про оцінку землі" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.
Статтею 20 Закону України "Про оцінку землі" передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
При цьому із наведених вище норм чинного законодавства не вбачається можливість зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення у вигляді витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 922/3443/18 від 29.08.2019, у справі № 922/1276/18 від 08.08.2019, у справі № 922/2927/18 від 12.08.2019, у справі № 922/393/18 від 11.09.2019.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За змістом ч. ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 77 ГПК, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів зазначає, що ні прокурором, ні позивачем не надано суду ні технічної документації на вказані земельні ділянки, ні витягу про нормативну грошову оцінку цих ділянок. 
Окрім того, як свідчать матеріали справи, та не спростовується її сторонами, земельні ділянки 2,25 га та 3,2 га, які використовуються відповідачем в с. Устимівка Руновщинської сільської ради, та які вказані прокурором в позовній заяві, в розумінні вказаних вище положень закону не є сформованими об`єктами цивільних прав, оскільки, не має ні визначених меж, ні кадастрового номера, а інформація про них не занесена до Державного земельного кадастру.
Суд також враховує, що норми чинного законодавства України не передбачають можливості здійснення розрахунку плати за землю виходячи з визначення її приблизного розміру.
Доводи прокурора щодо визначення меж земельних ділянок на підставі акту №2 від 15.07.2019, який затверджено рішенням № 550 сесії XXXVIII Руновщинської сільської ради VII скликання обстеження від 27.03.2018, суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до п. 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за №391/17686, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Водночас, ні вказаною інструкцією, ні ЗК України, не передбачено визначення площі земельної ділянок згідно актів обстеження.
Крім того, як свідчить вказаний акт комісії № 2 від 15.07.2019, яким прокурор та позивач обґрунтовують позовні вимоги, в ньому взагалі не йдеться про те, що комісія яка його склала, виходила на місцевість, фактично здійснила обстеження земельних ділянок, визначила їх межі, площі та конфігурації, здійснила відповідний розрахунок з урахуванням зазначених обставин, вчинила ініші необхідні дії з метою встановлення всіх фактиних обставин землекористування.
Більше того, вказаний акт не містить даних щодо технічної документації земельної ділянки та витягу з нормативної грошової оцінки землі. Таким чином, з вказаного акту та доданого до нього розрахунку неможливо встановити, чи застосовані комісією при його складанні функціональне призначення, коефіцієнти, площа та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені в якості вихідних даних для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення прокурором як безпідставно збережені кошти. Вказані обставини також унеможливлюють здійснення стосовно таких земельних ділянок розрахунків орендної плати, та як наслідок, і безпідставно збережених коштів в наслідок несплати такої орендної плати.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання прокурора в обґрунтування зазначених обставин на договір оренди земельної ділянки розміром 2,2591 га. на території Руновщинської сільської ради, укладений між позивачем та відповідачем, оскільки згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку, наявність договору не підтверджує факт формування земельної ділянки розміром 2,2591 га. як об`єкта цивільних прав в розумінні вищевказаних положень закону. До того ж, в судовому засіданні 25.11.2019 сільський голова с. Руновщинської сільської ради Ковальова З.І. повідомила, що фактично проекту землеустрою на вказану земельну ділянку не виготовлялося, така технічна документація відсутня, та Руновщинською сільською радою рішенням № 265 від 21.05.2010 фактично також не затверджувалася.
З огляду на вимоги ст. 77 ГПК України також не вважаються належними та допустимими доказами формування земельних ділянок як об`єкта цивільних прав факт звернення позивача до суду в межах справи № 922/1523/18 та звернення до позивача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 3,2 Га.
Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, комісія Руновщинської сільської ради, яка визначила та розрахувала розмір безпідставно збережених коштів згідно з актом №2 від 15.07.2019, була створена на підставі рішення сесії XXXІV Руновщинської сільської ради №486 від 18.03.2019 та постанови Кабінету Міністрів України "Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" №284 від 19.04.1993 (далі за текстом - постанова КМУ).
Однак, редакція постанови КМУ, яка діяла станом на 18.03.2019, не передбачала можливість створення комісій виконавчими органами сільських, селищних, міських рад та включення до їх складу представників виконавчих органів  сільських, селищних, міських рад.
Така можливість передбачена постановою КМУ № 284 від 19.04.1993 в редакції, яка почала діяти лише з 19.06.2019, що виключає наявність законних підстав створення та наявність повноважень комісії Рунівщинської сільської ради, яка створена на підставі рішення сесії XXXІV Рунівщинської сільської ради №486 від 18.03.2019. До того ж, до складу комісії безпідставно не було включено представника відповідача, хоча включення представника підприємства яке буде їх відшкодовувати також передбачено вказаною постановою.
Крім того, згідно з позовом, прокурором заявлено до стягнення з відповідача безпідставно збережені кошти у формі орендної плати за період з вересня 2016 по вересень 2019 років. Однак, як свідчать витяги з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно право власності Товариства з обмеженою відповідальністю аграрне підприємство "Устинівське" на об`єкти нерухомості, розташовані в с. Устимівка Зачепилівського р-ну Харківської області, а саме: ангару загальною площею 474 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "и"; пилорами загальною площею 84,7 кв.м., розташованої по вул. Молодіжна, 58 "і"; складу загальною площею 270,8 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "є"; складу запасних частин загальною площею 153,4 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "з"; ангару загальною площею 177,4 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "ж"; ангару загальною площею 151,8 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна,58 "д"; нежитлової будівлі загальною площею 80,5 кв.м., розташованої по вул. Молодіжна,58 "е"; ангару загальною площею 312,8 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "г"; заправки загальною площею 17,4 кв.м., розташованої по вул. Молодіжна, 58 "а"; майстерні загальною площею 532,3 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58; критого току загальною площею 1358 кв.м., розташованого по вул. Молодіжна, 58 "в"; вагової загальною площею 17,8 кв.м., розташованої по вул. Молодіжна, 58 "б" зареєстровані за останнім 20.03.2017 та 24.05.2017.
Зазначене також свідчить про необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку, та виключає можливість нарахування та стягнення безпідставно збережених коштів за користування спірними земельними ділянками за весь заявлений період.
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений прокурором позов позбавлений фактичного та правового обґрунтування в зв`язку з недоведеність обставин, на які посилається прокурор, належними та допустимими доказами. 
Доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків, викладених в рішенні суду, оскільки прокурором не доведено належними та допустимим доказами нормативну грошову оцінку землі, оскільки позивач визначив її розмір самостійно шляхом арифметичного розрахунку, що не відповідає вимогам чинного законодавства. 
Відповідно до вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки розмір позовних вимог визначений прокурором саме з розрахунку орендної плати за користування земельною ділянкою відповідачем, необхідною умовою його визначення відповідно до Закону України "Про оренду землі", Податкового кодексу України та Земельного кодексу України є встановлення нормативної грошової оцінки землі, на підставі якої визначається розмір орендної плати. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не обґрунтований розмір земельної ділянки, яка використовувалась позивачем у спірний період, та не доведений розмір заявлених до стягнення позовних вимог.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з встановленням всіх фактичних обставин справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення господарського суду Харківської області та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін. 
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені прокурором, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст.276, 281, 282 - 284 ГПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2019 у справі №922/2853/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03.02.2020.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           О.В. Ільїн  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін