СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2020 р.                                                               Справа № 922/809/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя  Шевель О.В. 
за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний Велетень" (вх. №2687 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 у справі № 922/809/19 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Чистяковою І.О., повний текст рішення складено 02.08.2019)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний Велетень", м.Дніпро,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський Альянс", с.Роздольне,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Державний реєстратор сектору з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Стефан Олександр Анатолійович, м.Зміїв,
                    2) ОСОБА_1 , с.Першотравневе, 
про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2019 року Приватне акціонерне товариство  "Племінний завод "Червоний Велетень" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський Альянс" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43076429 від 19.09.2018, прийнятого державним реєстратором Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Штефаном Олександром Анатолійовичем.        
Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн покладено на позивача.
Рішення суду обґрунтовано тим, що спір у цій справі стосується виключно проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право. Такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір виник унаслідок виконання державним реєстратором владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер.
Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву. Судові витрати покласти на відповідача.
Скарга обґрунтована тим, що спірні правовідносини мають господарсько-правовий характер. Між позивачем та відповідачем фактично виник спір про право користування однією земельною ділянкою. У зв`язку з цим, суд, дослідивши обставини та наявні докази, повинен був вирішити та встановити особу, що є правомірним користувачем земельної ділянки. Якщо на думку суду справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд повинен був відмовити у відкритті провадження у справі або закрити провадження у справі у випадку його відкриття. Однак, позовну заяву по даній справі судом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та здійснено повний розгляд справи. 
13.09.2019 до суду від ТОВ "Слобожанський Альянс" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8737), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити скаргу без задоволення,  посилаючись на те, що наявність у рішенні суду першої інстанції висновків стосовно того, що даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, не свідчить про безпідставність самої відмови у задоволенні позовних вимог, а може лише бути підставою для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення. Крім того, як зазначає відповідач, позивачем не заявлялось вимог про визнання недійсним договору оренди землі, а також доводів щодо неправомірності дій власника земельної ділянки щодо укладення такого договору оренди з ТОВ «Слобожанський Альянс». Позивачем не було визначено державного реєстратора у якості відповідача у даній справі.
23.01.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі (вх.№652), в якому відповідач просить закрити провадження у даній справі, посилаючись на те, що стосовно справи №922/808/19, по суті аналогічної справі №922/809/19 за предметом, підставами та складу сторін, Касаційним господарським судом Верховного Суду 14.01.2020 винесено постанову, якою скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог та закрито провадження у справі №922/808/19.
Учасники справи у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи ухвалою суду від 09.12.2019.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги,  колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.08.2012 між Публічним акціонерним товариством  "Племінний завод "Червоний Велетень" (перейменовано у Приватне акціонерне товариство  "Племінний завод "Червоний Велетень"), орендарем, та ОСОБА_2 , орендодавцем,  укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,1752 га, кадастровий номер 6321780500:02:000:1141, розташованої на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. 
Нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2012 становить 538,00 грн (п.5 договору).
Умовами п.9 договору погоджено розмір орендної плати у розмірі 26,90 грн.
Відповідно до п.8 договору, договір укладено строком на 10 років.
Згідно з п.43 договору, цей договір набирає чинності після його державної реєстрації.
Договір оренди землі був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області 05.10.2012, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис №632178054001357.
11.10.2012 між сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки площею 0,1752 га, кадастровий номер 6321780500:02:000:1141, розташованої на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. 
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 06.02.2019 №64/111-19, станом на 29.12.2012, згідно Книги реєстрації державних актів на право власності, постійного користування, договорів оренди земельних ділянок,  між зазначеними у переліку громадянами (163 особи) та ПАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" укладено договори оренди землі згідно наведеної таблиці, серед якої наявна інформація в тому числі і по  земельній ділянці загальною площею 0,1752 га, що розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, Бірківська сільська рада кадастровий номер: 6321780500 :02:000:1141 із зазначенням договору оренди від 06.08.2012, орендодавець: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (спадок ОСОБА_2 ). Інші записи про зміну або припинення зазначених договорів, станом на 29.12.2012, відсутні. 
Аналогічну інформацію надало Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (лист від 06.02.2019 №32-20-11-1036/0/19-19).
Обґрунтовуючи позов, позивач наголосив, що 24.01.2019 при перевірці інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПрАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" стало відомо, що державним реєстратором Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Штефаном Олександром Анатолійовичем прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за якими зареєстровано інше речове право: право оренди на земельні ділянки, які перебувають в оренді ПрАТ "Племінний завод "Червоний Велетень", в тому числі щодо земельної ділянки  загальною площею 0,1752 га, що розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, Бірківська сільська рада кадастровий номер: 6321780500:02:000:1141 та вказано, що 06.08.2018 укладено договір, а 19.09.2018 за №43076429 прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6321780500:02:000:1141, площею 0,1752 га (дата державної реєстрації права оренди: 13.09.2018; строк оренди: 13.09.2025).
Отже, позивач наполягає, що відповідач неправомірно уклав та подав для реєстрації відповідний договір оренди землі, а Державний реєстратор Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Штефан Олександр Анатолійович неправомірно зареєстрував такий договір, чим було порушено законні права та інтереси ПрАТ "Племінний завод "Червоний Велетень", і здійснено подвійну реєстрацію права оренди за ТОВ "Слобожанський Альянс" на земельну ділянку, яка знаходиться в правомірному користуванні (оренді) ПрАТ "Племінний завод "Червоний Велетень".
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).
За змістом частини 1 статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Для забезпечення якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який має на меті розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, щодо необхідності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом пунктів 6, 10, 15 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).
Разом із цим критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.
У поданому до суду в порядку господарського судочинства позові ПрАТ ?Племінний завод "Червоний велетень" просило визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав оренди відповідача стосовно земельної ділянки, власником якої є третя особа - ОСОБА_1 (фізична особа).
Тобто, позивач вважає, що у нього виник спір з особою, право якої зареєстровано, з приводу реєстраційних дій. Однак, таке твердження є помилковим, спростовується змістом позовної заяви, за змістом якої наявні обставини, що мають значення для правильної кваліфікації спірних правовідносин і застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
У позовній заяві ПрАТ ?Племінний завод "Червоний велетень" акцентувало, що перебуває у договірних відносинах із фізичною особою - власником земельної ділянки на підставі договору оренди, укладеного 06.08.2012 (дата державної реєстрації - 05.10.2012), строком на 10 років, та є орендарем зазначеної земельної ділянки.
Однак, 24.01.2019 позивач дізнався про реєстрацію права оренди стосовно цієї самої земельної ділянки за ТОВ "Слобожанський Альянс" на підставі оспорюваного рішення державного реєстратора.
Позивач зазначив, що Штефан О.А. , як державний реєстратор, не дослідив інформації про речові права, які виникли до 01.01.2013, відповідно до вимог Закону № 1952-ІV.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Цивільні права та інтереси суд може захистити у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК України).
Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, положеннями Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Згідно з частинами 2, 3 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Відповідно до частини 4 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Статтею 125 цього Кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
За змістом частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України від 06.10.1998 № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-XIV).
Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, урегульовані Законом № 1952-ІV.
Згідно зі статтею 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1952-ІV, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.
У розділі ІІ "Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" установлено, що до 01.01.2013 державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.
Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацію громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та із цивільним оборотом земельних ділянок, ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.
Справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за умови відповідності складу сторін спору статті 4 Цивільного процесуального кодексу України підвідомчі судам загальної юрисдикції.
Спір у цій справі виник внаслідок незаконної, на думку позивача, реєстрації державним реєстратором права оренди з іншим орендарем (ТОВ       "Слобожанський Альянс"), на той час як правовідносини на підставі договору оренди між позивачем і фізичною особою (власником орендованої земельної ділянки), яка у цій справі є третьою особою, на той час не припинилися. Отже, спір виник із приводу порушення права позивача як орендаря внаслідок укладення договору оренди щодо цієї ж земельної ділянки її власником з іншим орендарем і пов`язаний з діями фізичної особи - власника земельної ділянки, яка є орендодавцем за договорами оренди з різними орендарями, одним з яких є позивач.
Такий спір має розглядатися як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.
Тобто оспореним реєстраційним діям передує невирішений спір між учасниками орендних правовідносин про право цивільне, а саме про право на оренду конкретної земельної ділянки.
Цей спір стосується захисту цивільного права, зокрема випливає із договірних відносин, є приватноправовим і за суб`єктним складом має розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи - власника земельної ділянки.
Неоспорювання позивачем дій третьої особи (власника земельної ділянки) не       може бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків цієї фізичної особи і спір у позивача виник саме із власником земельної ділянки як орендодавцем.
Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 657/33/19.
Оскільки позивач оспорює рішення державного реєстратора, прийняте за наслідком укладення договору оренди власника земельної ділянки (третя особа) та відповідача, то предмет спору, як і результат його вирішення, безпосередньо стосується прав і обов`язків не тільки відповідача, а й фізичної особи - власника земельної ділянки. Отже, належними сторонами справи у цьому спорі є позивач, відповідач і власник земельної ділянки, який є стороною (орендодавцем, власником) договорів, укладених із позивачем і відповідачем.
Власник земельної ділянки є фізичною особою, яка не має статусу підприємця, чого сторони не заперечують. Саме із цих підстав справа у цьому спорі не       належить до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 ГПК України та має бути розглянута за правилами цивільного судочинства.
Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі № 920/40/19.
Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі та суб`єктний склад, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкових висновків про необхідність розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 175 і пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Дана правова позиція викладена і в постановах Верховного суду від 14.01.2020 у справах: №922/808/19, №922/810/19, №922/1002/19.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Частиною 1 ст.278 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених   статтями 226   та   231   цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі № 922/809/19.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є такою, що підлягає задоволенню частково, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 у справі № 922/809/19 слід скасувати та закрити провадження у справі №922/809/19.
Керуючись статтями 269, 270, п.4 статті 275, п.4 ч.1 ст.277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

          ПОСТАНОВИЛА:
          
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний Велетень" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 23.07.2019 у справі № 922/809/19 скасувати. Провадження у справі №922/809/19 закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.02.2020. 

Головуючий суддя                                                                    Я.О. Білоусова

Суддя                                                                                           О.А. Пуль  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель