ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004008 пров. № 857/12777/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.
з участю секретаря судового засідання:            Джули В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Хома О.П., час ухвалення судового рішення 14 год 50 хв у м. Львові, час складання повного тексту судового рішення 31 жовтня 2019 року) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іва-Плюс» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТзОВ) «Іва-Плюс» звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління (далі – ГУ) ДФС у Львівській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0010991406 від 25.07.2019, яким товариству було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 4   364   103,00 грн, в тому числі 2   909   402,00 грн за податковим зобов`язанням та 1   454   701,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.
Позов мотивований тим, що висновки контролюючого органу про безтоварність господарських операцій ТзОВ «Іва-Плюс» з контрагентами ТзОВ «Адаман Голд» та ТзОВ «Сінтра Голд» ґрунтуються виключно на припущеннях.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 із занесенням до протоколу судового засідання було допущено заміну відповідача ГУ ДФС у Львівській області його правонаступником ГУ ДПС у Львівській області.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 позов було задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку, що наявні в матеріалах справи копії первинних бухгалтерських документів (договорів, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних (далі – ТТН), платіжних доручень, актів приймання-передачі виконаних робіт, оборотно-сальдових відомостей, податкової звітності), які відповідають вимогам щодо первинного бухгалтерського документа не викликають сумнівів та підтверджують реальність господарських операцій з реалізації ТзОВ «Іва-Плюс» курятини ТзОВ «Сінтра Голд» та ТзОВ «Адаман Голд». За результатами аналізу наданих позивачем до перевірки документів, аналізу наявної в інформаційних базах інформації та наявної податкової інформації встановлено, що ТзОВ «Адаман Голд» та ТзОВ «Сінтра Голд» не надано довіреності на отримання товару від ТзОВ «Іва-Плюс», в представлених до перевірки видаткових накладних відсутні обов`язкові реквізити, зокрема, посади і прізвища осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції, складання первинного документа, місце складання видаткових накладних, ПІБ особи, яка отримала товар, встановлено відсутність механізмів та персоналу для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт покупцями ТзОВ «Адаман Голд» та ТзОВ «Сінтра Голд», не підтверджено факт транспортування та отримання ТзОВ «Адаман Голд» та ТзОВ «Сінтра Голд» реалізованих товарно-матеріальних цінностей (далі – ТМЦ) у зв`язку з нереальністю здійснення водіями регулярних рейсів протягом одного (двох) днів через значну протяжність маршрутів. При проведенні аналізу наявної в ДФС інформації встановлено, що за період проведення господарських операцій у контрагентів позивача ТзОВ «Адаман Голд» та ТзОВ «Сінтра Голд» були відсутні трудові, матеріальні ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби, що не дає змогу здійснювати ними господарської діяльності. Тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 та прийняти постанову, якою відмовити ТзОВ «Іва-Плюс» у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу, ТзОВ «Іва-Плюс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Додатково зазначає, що апелянт у скарзі та в акті перевірки вказує на реєстрацію позивачем та його контрагентами податкових накладних по спірних господарських операціях, при цьому, реєстрація податкових накладних з підстав ризиковості вказаних контрагентів не зупинялась. Стосовно доводів апелянта про неподання контрагентами податкових декларацій, зазначає, що наслідки порушення вимог податкового законодавства застосовуються індивідуально до кожного платника податку окремо.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Дорош А.Б., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Ханаса А.І., який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що контролюючим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ «Іва-Плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 31.03.2019, валютного законодавства за період з 01.07.2016 по 31.03.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 31.03.2019, за результатами якої складено акт №1024/14.6/33429364 від 11.07.2019.
Перевіркою встановлено порушення товариством п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 2 909 402 грн, в тому числі за 3 квартал 2018 року на суму 2 216 555 грн та за 4 квартал 2018 року на суму 692 847 грн.
За наслідками проведеної перевірки, 25.07.2019 контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №0010991406, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток в розмірі 4 364 103 грн, в тому числі 2 909 402 грн за основним платежем та 1 454 701 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.
Задовольняючи адміністративний позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції, які були предметом дослідження в ході проведення перевірки, відповідають видам діяльності позивача та його контрагента. Станом на час здійснення господарських операцій такі були зареєстрованими належним чином. Жодних ознак фіктивного підприємництва щодо таких не встановлено. Всі представлені позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (далі – Закон №996-XIV ) до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та в сукупності з іншими доказами підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з ТзОВ «Сінтра Голд» та ТзОВ «Адаман Голд». Заперечення відповідача щодо відсутності у ТТН відомостей про перевірку стану пломб при здачі вантажу покупцю, температури вантажу, який подається для перевезення, інформації щодо очищення і дезінфекції транспортного засобу після перевезення, тощо суд першої інстанції не взяв до уваги з огляду на те, що така інформаціє не вказує про транспортування придбаного товару, а лише відображає технічні умови щодо збереження такого товару. Стосовно доводів відповідача, що з огляду на значну протяжність маршрутів щодо транспортування ТМЦ зазначений у первинних документах затрачений водієм час є нереальним, суд першої інстанції вказав, що такі твердження податкового органу не підтверджуються жодними первинними документами. Заперечення контролюючого органу на відомості про відсутність у контрагентів позивача умов, необхідних для ведення відповідної господарської діяльності з обсягом товару у відповідні строки, зокрема, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, суд першої інстанції не взяв до уваги з огляду на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів. Відсутність у контрагентів добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Стосовно доводів відповідача про відсутність економічного ефекту при здійсненні господарської операції, суд вказав, що правовідносини контрагентів із третіми особами, з якими позивач не вступав у господарські відносини, не можуть бути підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин. Реалізація контрагентами товарів за тою є самою ціною ніяк не впливає на результати господарської діяльності позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України 
Згідно дефініції, наведеної в п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. За відсутності факту поставки товарів, відповідні суми не можуть враховуватись у податковому обліку, навіть за наявності формально складених первинних документів або сплати грошових коштів.
Розумною економічною причиною (діловою метою) в розумінні п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Для цілей оподаткування, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Згідно п.135.1 ст.135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у п.135.2 цієї статті, та складаються з : доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п.135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до п.135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п.135.3 цієї статті та у ст.136 цього Кодексу.
За змістом п.135.2 ст.135 ПК України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно п.137.1 ст.137 ПК України, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.
Відповідно до п.п.137.4 ст.137 ПК України, датою отримання доходів, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.
Згідно вимог Закону №996-XIV, відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.
Статтею 2 Закону №996-XIV визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Згідно ч.2 ст.3 Закону №996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Порядком складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України №143 від 29.03.2003, передбачено, що дані, наведені в декларації повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку (звітності).
Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку, частиною першою якої передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені підчас здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення.
Згідно п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (далі – Положення №88), під первинними документами розуміють документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до п.2.4 Положення №88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити : найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійснені господарської операції. Крім того, підпис на документі може бути скріплений печаткою (п.2.5 Положення №88).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ТзОВ «Іва-Плюс» (продавець) та ТзОВ «Сінтра-Голд» (покупець) 19.07.2018 було укладено договір поставки №1907, за умовами якого продавець продає, а покупець купує товар, згідно доповнення-накладної, яка укладається за кожною окремою партією та є невід`ємною частиною цього договору (п.1.1 договору). Найменування, кількість та якість товару, який продавець відпускає покупцю, вказується у накладній до цього договору (п.2.1 договору). Ціна на проданий за цим договором товар узгоджуються покупцем та продавцем та вказуються у накладних до договору (п.4.1 договору). Строк дії договору до 31.12.2018 (п.10.1. договору).
На підтвердження виконання вказаного договору позивачем виписано податкові накладні, які прийнято контролюючим органом, підтвердженням чого є квитанції на реєстрацію : №85 від 19.07.2018 на суму 612   968,40 грн, №91 від 20.07.2018 на суму 368   607,60 грн, №94 від 21.07.2018 на суму 695   259,60 грн, №96 від 22.07.2018 на суму 570   699,60 грн, №104 від 23.07.2019 на суму 568   537,20 грн, №113 від 25.07.2018 на суму 610   244,40 грн, №121 від 26.07.2018 на суму 560   901,60 грн, №126 від 28.07.2018 на суму 614   865,66 грн, №129 від 29.07.2018 на суму 453   931,20 грн, №137 від 30.07.2018 на суму 310   773,60 грн, №141 від 31.07.2018 на суму 607   023,60 грн, №3 від 01.08.2018 на суму 744   658,80 грн, №10 від 02.08.2018 на суму 575   725,20 грн, №14 від 03.08.2018 на суму 448   879,20 грн, №16 від 04.08.2018 на суму 618   368,40 грн, №19 від 05.08.2019 на суму 621   931,20 грн, №28 від 06.08.2018 на суму 168 000 грн, №33 від 07.08.2018 на суму 243   068,40 грн, №38 від 08.08.2018 на суму 127 620 грн, №47 від 09.08.2018 на суму 85 080 грн, №56 від 12.08.2018 на суму 707   665,20 грн, №71 від 16.08.2018 на суму 585   913,20 грн, №80 від 17.08.2018 на суму 752   871,60 грн, №91 від 21.08.2018 на суму 660 600 грн.
На підтвердження факту передачі товару позивачем представлено видаткові накладні : №РН-90 від 19.07.2018, №РН-00097 від 20.07.2018, №РН-0000100 від 21.07.2018, №РН-000103л від 22.07.2018, №РН-112 від 23.07.2018, №РН-121 від 25.07.2018, №РН-000129 від 26.07.2018, №РН-136 від 28.07.2018, №РН-139 від 29.07.2018, №РН-000150 від 30.07.2018, №РН-000155к від 31.07.2018, №РН-003 від 01.08.2018, №РН-11 від 02.08.2018, №РН-0016с від 03.08.2018, №РН-000019 від 04.08.2018, №РН-00023-с від 05.08.2018, №РН-000033с від 06.08.2018, №РН-00039с від 07.08.2018, №РН-0043с від 08.08.2018, №РН-00051 від 09.08.2018, №РН-00060с від 12.08.2018, №РН-78с від 16.08.2018, №РН-87с від 17.08.2018, №РН-98с від 21.08.2018.
Постачання позивачем товарів ТзОВ «Сінтра-Голд» здійснювалося автомобільним транспортом ФОП ОСОБА_1 на підставі договору перевезення вантажу №1 від 02.01.2017, ФОП ОСОБА_2 на підставі договору перевезення вантажу №1 від 05.01.2017 та ФОП ОСОБА_3 на підставі договору №1 від 02.01.2017.
Також, в матеріалах справи наявні ТТН та акти здачі-приймання виконаних робіт, укладені з перевізниками ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 за липень, серпень 2018 року, які підтверджують транспортування ТМЦ.
Оплата придбаних товарів (м`яса та субпродукти курей-бройлерів) згідно вказаного договору, підтверджується виписками банку (платіжними дорученнями) від 23.07.2018 на суму 981576 грн, від 24.07.2018 на суму 1265959,20 грн, від 25.07.2018 на суму 568537,20 грн, від 26.07.2018 на суму 610244,40 грн, від 27.07.2018 на суму 560901,60 грн, від 30.07.2018 на суму 614865,66 грн, від 31.07.2018 на суму 453931,20 грн, від 02.08.2018 на суму 917797,20 грн, від 03.08.2018 на суму 744658,80 грн, від 06.08.2018 на суму 448879,20 грн, від 07.08.2018 на суму 575725,20 грн, від 08.08.2018 на суму 1240299,60 грн, від 09.08.2018 на суму 411068,40 грн, від 10.08.2018 на суму 127620 грн, від 13.08.2018 на суму 85080 грн, від 14.08.2018 на суму 707665,20 грн, від 17.08.2018 на суму 585913,20 грн, від 20.08.2018 на суму 752871,60 грн, від 23.08.2018 на суму 660 600 грн.
Згідно оборотно-сальдової відомості по рах.361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» станом на 31.03.2019 відсутня заборгованість по взаєморозрахунках із ТзОВ «Сінтра Голд» по реалізації м`яса та субпродуктів курей-бройлерів.
Також, між ТОВ «Іва-Плюс» та ТОВ «Адаман-Голд» 09.10.2018 було укладено договір поставки, за умовами якого продавець продає, а покупець купує товар, згідно доповнення-накладної, яка укладається за кожною окремою партією та є невід`ємною частиною цього договору (п.1.1 договору). Найменування, кількість та якість товару, який продавець відпускає покупцю, вказується у накладній до цього договору (п.2.1 договору). Ціни на проданий за цим договором товар узгоджуються покупцем та продавцем та вказуються у накладних до договору (п.4.1 договору). Строк дії договору до 31.12.2018 (п.10.1 договору).
Здійснення господарських операцій по вказаному договору підтверджується виданими податковими накладними, які прийняті контролюючим органом, підтвердженням чого є квитанції на реєстрацію : №51 від 09.10.2018 на суму 225 000 грн, №57 від 10.10.2018 на суму 225 000 грн, №61  від 11.10.2018 на суму 225 000 грн, №71 від 12.10.2018 на суму 225 000 грн, №74 від 13.10.2018 на суму 814 500 грн, №84 від 15.10.2018 на суму 288   837,60 грн, №93 від 17.10.2018 на суму 296   282,40 грн, №101 від 18.10.2018 на суму 178 080 грн, №105 від 19.10.2018 на суму 474   362,40 грн, №114 від 21.10.2018 на суму 534 240 грн, №127 від 23.10.2018 на суму 469   562,40 грн, №10 від 06.11.2018 на суму 241   862,40 грн, №11 від 06.11.2018 на суму 387 114 грн, №16 від 07.11.2018 на суму 467   692,20 грн, №25 від 08.11.2018 на суму 333   811,20 грн, №29 від 09.11.2018 на суму 285   763,20 грн, №30 від 10.11.2018 на суму на суму 668   773,20 грн, №34 від 11.11.2018 на суму 753   853,20 грн, №42 від 12.11.2018 на суму 630   176,40 грн, №49 від 13.11.2018 на суму 200   942,40 грн, №54 від 14.11.2018 на суму 212 700 грн, №67 від 16.11.2018 на суму 297 780 грн, №68 від 17.11.2018 на суму 627   572,40 грн, №72 від 18.11.2018 на суму 325   538,40 грн, №89 від 21.11.2018 на суму на суму 372   332,40 грн.
На підтвердження факту передачі товару позивачем представлено видаткові накладні : №РН-00054 від 09.10.2018, №РН-61 від 10.10.2018, №РН-0065 від 11.10.2018, №РН-0076 від 12.10.2018, №РН-0081 від 13.10.2018, №РН-00091 від 15.10.2018, №РН-000101 від 17.10.2018, №РН-000111 від 18.10.2018, №РН-000115 від 19.10.2018, №РН-00125 від 21.10.2018, №РН-000138 від 23.10.2018, №РН-011 від 06.11.2018, №РН-012 від 06.11.2018, №РН-017 від 07.11.2018, №РН-026 від 08.11.2018, №РН №00031 від 09.11.2018, №РН 00035від 10.11.2018, №РН-00038 від 11.11.2018, №РН-00047 від 12.11.2018, №РН-00056 від 13.11.2018, №РН-00061 від 14.11.2018, №РН-075 від 16.11.2018, №РН-077 від 17.11.2018, №РН-080 від 18.11.2018, №РН-000102 від 21.11.2018.
Постачання позивачем товарів ТзОВ «Адаман-Голд» здійснювалося автомобільним транспортом ФОП ОСОБА_1 на підставі договору перевезення вантажу №1 від 02.01.2017, ФОП ОСОБА_2 на підставі договору перевезення вантажу №1 від 05.01.2017 та ФОП ОСОБА_3 на підставі договору №1 від 02.01.2017.
Транспортування ТМЦ підтверджується ТТН, які наявні в матеріалах справи.
Окрім того, на підтвердження транспортування ТМЦ позивачем надано акти здачі-приймання виконаних робіт, укладені із перевізниками ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 за жовтень, листопад 2018 року.
Як убачається з акта перевірки та довідки про стан розрахунків між ТзОВ «Іва-Плюс» та ТзОВ «Адаман-Голд», на розрахунковий рахунок ТзОВ «Іва-Плюс» надійшла оплата за товар (м`ясо та субпродукти курей-бройлерів) від ТзОВ «Сінтра-Голд» в сумі 9761776,02 грн, що підтверджується виписками банку (платіжними дорученнями), які описано податковим органом у акті перевірки, зокрема, від 12.10.2018 на суму 675000 грн, від 16.10.2018 на суму 1039500 грн, від 19.10.2018 на суму 763200 грн, від 23.10.2018 на суму 474362,40 грн, від 24.10.2018 на суму 534240 грн, від 25.10.2018 на суму 469562,40 грн, від 08.11.2018 на суму 628976,40 грн, від 09.11.2018 на суму 467692,02 грн, від 12.11.2018 на суму 333811,20 грн, від 14.11.2018 на суму 701773,20 грн, від 15.11.2018 на суму 1636792,80 грн, від 16.11.2018 на суму 200942,40 грн, від 19.11.2018 на суму 1138052,40 грн, від 20.11.2018 на суму 325538,40 грн, від 23.11.2018 на суму 372332,40 грн.
Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рах.361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» станом на 31.03.2019 відсутня заборгованість по взаєморозрахунках із ТзОВ «Адаман Голд» по реалізації м`яса та субпродуктів курей-бройлерів.
Результати вказаних операцій ТзОВ «Іва-Плюс» відобразило в податкових деклараціях з податку на додану вартість.
Позивачем до матеріалів справи також долучено договори купівлі-продажу ТМЦ, які в подальшому були реалізовані ТзОВ «Іва-Плюс» контрагентам ТзОВ «Сінтра-Голд» та ТзОВ «Адаман-Голд» за вищевказаними договорами поставки.
Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом №996-XIV та надавались відповідачу при проведенні перевірки, а зазначені вище податкові накладні не мали недоліків, порядок їх заповнення відповідав чинному на момент виписки законодавству і вони були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
При цьому, відсутність певних документів чи неістотні недоліки в їх оформленні, на думку суду, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Відносно доводів контролюючого органу щодо відсутності у ТТН відомостей про перевірку стану пломб при здачі вантажу покупцю, температури вантажу, який подається для перевезення, інформації щодо очищення і дезінфекції транспортного засобу після перевезення, тощо, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що така інформаціє не вказує про транспортування придбаного товару, а лише відображає технічні умови щодо збереження такого товару.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Таким чином, ТТН має обов`язковий характер для належного оформлення послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом і не є єдиним необхідним документом для визначення реальності, товарності господарської операції, оскільки таких вимог ні ПК України, ні жодний інший закон України не містять.
Крім цього, ТТН не є документом ні бухгалтерського, ні податкового обліку і перевірка наявності ТТН у платника податку та накладення на нього штрафу за її відсутність не належить до компетенції органів ДФС України, оскільки такі дії згідно з нормами статті 234-1 КУпАП вправі вчиняти лише працівники органів державного фінансового контролю.
Таким чином, відсутність у покупця ТТН (або наявність неналежно оформленої) не може бути підставою для позбавлення цього суб`єкта господарювання згідно з законодавством права на податковий кредит і формування витрат.
Колегія суддів вказує, що аналогічні висновки із зазначенням того, що ТТН не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання чи продажу ТМЦ, містяться в рішеннях Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №816/166/15-а, від 27.03.2018 по справі №2а-8766/12/1370, від 17.04.2018 по справі №816/1587/17, від 04.09.2018 по справі №818/1249/17.
Стосовно доводів відповідача про те, що з огляду на значну протяжність маршрутів щодо транспортування ТМЦ зазначений у первинних документах затрачений водієм час є нереальним, колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції, що такі не підтверджуються жодними первинними документами, оскільки відповідно до пункту 2.3 всіх договорів перевезення вантажу, укладених ТзОВ «Іва-Плюс» з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 дотримання режиму роботи і відпочинку водіями транспортних засобів є відповідальністю перевізників. При цьому, нереальність господарських відносин та безтоварність операцій між контрагентами не може ґрунтуватись на припущеннях, а повинна підтверджуватись первинними документами.
Покликання відповідача на відсутність у контрагентів позивача умов, необхідних для ведення відповідної господарської діяльності з обсягом товару у відповідні строки, зокрема, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо є безпідставним, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів. Відсутність у контрагентів добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
При цьому, сумнівність господарських операцій позивача з ТзОВ «Сінтра Голд», ТзОВ «Адаман Голд» обґрунтовується податковим органом виключно посиланням на інформацію, викладену в інформаційних базах даних податкового органу та узагальнену податкову інформацію.
Колегія суддів зазначає, що інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Таким чином, бази даних ДФС не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.
Крім того, обґрунтованість оспорюваного рішення обставинами, які засвідчують порушення норм податкового законодавства не позивачем, а його контрагентом (постачальником) є неприпустимим, оскільки негативні наслідки настають лише до особи, яка допустила порушення податкового законодавства, а не до його контрагентів.
Щодо відсутності довіреностей на отримання товару, суд першої інстанції правильно вказав, що відсутність вказаного документу не є підтвердженням безтоварності господарських операцій, оскільки наявність таких довіреностей не передбачена положеннями чинного законодавства. Вказане відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.05.2018 у справі №815/423/17.
Стосовно доводів відповідача про відсутність, виходячи з наданих позивачем первинних документів, економічного ефекту від здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що аналіз ефективності витрат платника податків не належить до повноважень податкового органу. Витрати визначаються такими, що понесені у рамках господарської діяльності платника, якщо вони спрямовані на отримання платником позитивного економічного ефекту. Сама по собі збитковість окремої операції платника податків не є беззаперечним доказом того, що вона не пов`язана з господарською діяльністю позивача. Враховуючи вказане, податковий орган не може здійснювати донарахування платникам податків, зважаючи тільки на своє переконання, що такі витрати є неефективними.
Крім того, ТзОВ «Іва-Плюс» реалізовано товар за ціною, вищою від тої, за якою він придбавався. Вказане свідчить про позитивні зміни в майновому стані позивача та відповідно отримання доходу, у зв`язку з чим таким правомірно відображено суми отриманого доходу до податку на прибутку.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подані позивачем як в ході перевірки, так і в ході судового розгляду справи первинні документи підтверджують реальність господарських операцій з ТзОВ «Сінтра Голд» та ТзОВ «Адаман Голд».
Крім того, доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленого процесуальним законом обов`язку доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень таким суб`єктом, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх доводів.
Відтак, висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства, викладені в акті перевірки, які мали наслідком прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є безпідставними та необґрунтованими, що має наслідком визнання їх протиправним та скасування.
Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 265, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року по справі №1.380.2019.004008 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 30.01.2020.