П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
29 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2389/19	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.          
                     П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.  
-          Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування рішення від 16.05.2019 року № 00035634004, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 
02 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просить суд:
- скасувати рішення від 16.05.2019 року № 00035634004 про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії на такий вид діяльності.
- стягнути з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768, 40 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначав, що рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 16.05.2019 року № 00035634004 про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії на такий вид діяльності є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки торгівлю пивом не здійснювала, про що свідчив факт відключення обладнання та відсутність самого пива. Зазначила, що відсутність її вини у вчиненні правопорушення, за яке її притягнуто до відповідальності встановлено постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області 24 червня 2019 року по справі № 483/618/19, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.156 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.
Відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши, що уповноваженими представниками Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області здійснено перевірку ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення перевірки було встановлено факт здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії. Даний факт підтверджується протоколом від 20.04.2019 року. Щодо постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області 24 червня 2019 року по справі № 483/618/19 відповідач зазначив, що у вказаному рішенні судом зроблено відповідний правовий висновок виключно на підставі пояснень свідків та позивача допитаних у судовому засіданні. Хоча пояснення свідків у справі №483/618/19 можуть бути враховані судом під час розгляду справи, проте правова оцінка, надана Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області зазначеним фактам не є обов`язковою. Тому, прийняте Головним управлінням ДФС у Миколаївській області рішення від 16.05.2019 року № 00035634004 про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії на такий вид діяльності є обґрунтованим та правомірним.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 16.05.2019 року № 00035634004 про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії на такий вид діяльності. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 768, 40 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Згідно до вимог ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :
Позивач є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом: 3384917007, місцезнаходження юридичної особи: 57530, Миколаївська область, Очаківський район, с. Рівне, вул. Ювілейна, буд.1 кв.4, здійснює свою підприємницьку діяльність за таким видами діяльності, а саме: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; обслуговування напоями.
Уповноваженими представниками Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області здійснено перевірку на предмет дотримання вимог чинного законодавства при здійсненні роздрібної торгівлі підакцизними товарами ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами проведеної перевірки складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 20 квітня 2019 року о 19 год. 00 хв. по вул. Будівельників, 27 в м. Очакові Миколаївської області здійснювала роздрібну торгівлю пивом без наявної ліцензії, чим порушила п.8 ч.1 ст.7 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95.
У подальшому, вищенаведені матеріали правоохоронних органів направлені до Головного управління ДФС у Миколаївській області, на підставі яких податковим органом прийняте рішення про застосування фінансових санкцій №00035634004, яким до відповідача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без ліцензії.
Не погодившись з висновками податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та прийнятим Головним управлінням ДФС в Миколаївській області рішенням про застосування фінансових санкцій № 00035634004, позивач оскаржив вказані рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку, звернувшись до суду із даною позовною заявою.
Крім цього, встановлено, що постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області 24 червня 2019 року по справі № 483/618/19, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.156 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА 
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР з наступними змінами і доповненнями у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №481/95-ВР).
Відповідно до статті 17 вказаного Закону, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.
Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790 (далі Порядок № 790).
За приписами пункту 5 Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення прийнято відповідачем на підставі адміністративного матеріалу (протокол про адміністративне правопорушення №110854 від 20.04.2019р. Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області, яким встановлено факт роздрібної торгівлі пивом без наявної ліцензії, чим порушено Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 року.
В матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення від 20.04.2019 року серії ГП 110854, яким встановлений факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 156 КУпАП, а саме роздрібної торгівлі пивом без наявності ліцензії, за адресою м. Очаків, АДРЕСА_3 . АДРЕСА_1 , 27.  
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що факт роздрібної торгівлі пивом без наявної ліцензії, підтверджений належними доказами, а тому відповідачем правомірно було прийнято спірне рішення.
Проте, як встановлено, рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2019 року, що набрало законної сили 05 липня 2019 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.156 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо скасування рішення від 16.05.2019 року № 00035634004.
Водночас, колегія суддів вважає, що неправильне застосування норм матеріального права та встановлення фактичних обставин справи призвело до помилкового вирішення справи в частині висновків суду першої інстанції з підстав  скасування рішення від 16.05.2019 року № 00035634004.
Таким чином, під час прийняття рішення судом першої інстанції не було встановлено дотримання відповідачем процедурних питань щодо винесення оскаржуємого рішення, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права під час вирішення справи.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відповідно до вимог ч.4 ст.246 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування; 7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зважаючи на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що в такому випадку підлягає зміні мотивувальна частина рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно до вимог п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, суд апеляційної інстанції, -  

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.  

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Кравченко К.В.    Вербицька Н. В.