ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 січня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/6653/19
Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/88/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді:  Іванової Г.П.,
суддів:                      Онищенко О.І., Скрипки А.А., 
секретар:      Позняк О.М., 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області,
відповідач - Прокуратура Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Коверзнева В.О. від 22 липня 2019 року (повний текст рішення складений 22 липня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області про відшкодування моральної шкоди,
                                      У С Т А Н О В И В:
В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області, Чернігівської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000000 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що постановою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Михайленка К. О. від 01.06.2018, позивачу було відмовлено в задоволенні клопотання про проведення низки слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270010011880 від 21.12.2016. ОСОБА_1 зазначав, що вказана постанова прокурора була скасована ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.06.2018. За таких обставин ОСОБА_1 вважав, що незаконними діями прокурора йому завдано моральної шкоди, яку він просив відшкодувати за рахунок держави на підставі статті 56 Конституції України та статті 1173 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2019 року замінено неналежного відповідача - Чернігівську місцеву прокуратуру, яка не має статусу юридичної особи, на належного відповідача - Прокуратуру Чернігівської області.
Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі: стягнути солідарно з Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області та Чернігівської місцевої прокуратури на його користь моральну шкоду в сумі 1000000 грн.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його позову.
ОСОБА_1 зазначає, що згідно норм статті 82 ЦПК України є підстави для звільнення від доказування, оскільки все було доведено на його користь судом по кримінальній справі, що свідчить про завдання йому душевних страждань, які утворилися під час відстоювання своїх прав у зверненні до органів прокуратури, що було безрезультатно, а тому потім до суду. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання, тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної чи майнової шкоди є сам факт порушення права.
ОСОБА_1 вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди на підставі ч.2 ст. 1167 ЦК України, оскільки поніс втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями відповідача. Також, на думку ОСОБА_1 , судом першої інстанції не було взято до уваги його стан хворої людини та матеріальний стан безробітного з великою кількістю боргів. 
Головним управлінням Державної казначейської служби України в Чернігівській області в порядку ст. 360 ЦПК України подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому Управління просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Управління зазначає, що право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.06.2018 не визнано протиправними дії чи бездіяльність прокурора Чернігівської місцевої прокуратури, а зобов`язано судом керівника прокуратури розглянути клопотання позивача. Отже, судом не встановлено вчинення прокурором місцевої прокуратури протиправних дій або бездіяльності, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення та передумовою настання цивільно-правових наслідків від таких дій (бездіяльності).
Також Управління вказує, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, оскільки позивачем не надано жодних доказів того, що ці фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідачів. Позивачем не підтверджено належними доказами наявність моральної шкоди і розмір її грошового відшкодування, не надано доказів, які б свідчили про важкий душевний стан та про реальні зміни в житті.
Прокуратура Чернігівської області передбаченим ст. 360 ЦПК України правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.
В судове засідання належним чином повідомлений позивач ОСОБА_1 не з`явився. Судові повістки, які двічі направлялися судом за всіма наявними в матеріалах справи адресами позивача, повернулися на адресу суду не врученими з відмітками "За закінченням встановленого строку зберігання" та "Адресат відсутній". Через відсутність адресата не вдалося вручити судову повістку ОСОБА_1 за наявними у справі адресами і судовому розпоряднику, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними актами судового розпорядника від 15.01.2020. ОСОБА_1 як позивач та особа, яка подала апеляційну скаргу, не вжив заходів щодо повідомлення судам адреси, за якою він перебуває або отримує поштову кореспонденцію, засобів мобільного зв`язку або електронної пошти, за допомогою яких його можливо повідомити про час і місце судового розгляду справи. За таких обставин, про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 був повідомлений через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України - в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України. 
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, зважаючи на таке.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі вставлено, що 08.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова зі скаргою на постанову прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Михайленка К.О. від 01.06.2018 про відмову у задоволенні клопотання щодо об`єднання кримінальних проваджень та призначення судово-медичних експертиз у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270010011880 від 21.12.2016 та за № 12016270010001244 від 08.02.2016.
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова Самусь Л.В. від 13.06.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Михайленка К.О. від 01.06.2018 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270010011880 від 21.12.2016 скасовано; зобов`язано прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Михайленка К.О. розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 16.05.2018 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270010011880 від 21.12.2016, та прийняти по даному клопотанню мотивоване рішення відповідно до вимог ст. 110 КПК України. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено (а.с.22-23). Підставою для скасування постанови від 01.06.2018 зазначено відсутність належної мотивації для відхилення клопотання позивача.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив відшкодувати завдану йому моральну шкоду за рахунок держави на підставі статті 56 Конституції України та статті 1173 Цивільного кодексу України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 1173 ЦК України регулює питання відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування.
Діяльність органів прокуратури України врегульована розділом VIII (Правосуддя) Конституції України та Законом України "Про прокуратуру", статтею 2 якого на прокуратуру покладено виконання таких функції:
1) підтримання державного обвинувачення в суді;
2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом;
3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;
4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Отже, прокуратура до гілок державної влади (законодавчої, виконавчої та судової), передбачених статтею 6 Конституції України, не належить. 
На правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів прокуратури поширюється спеціальні положення статті 1176 ЦК України, якою передбачено право відшкодування особі шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання, незаконного застосування запобіжного заходу, а також незаконного накладення адміністративного заходу у вигляді арешту чи виправних робіт. Обставини, передбачені ст.1176 ЦК України, у даній справі відсутні.
ОСОБА_1 як потерпілий скористався наданими йому законом процесуальними правами у рамках кримінальних проваджень, та оскаржив  постанову прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Михайленка К.О. від 01.06.2018 про відмову у задоволенні клопотання щодо об`єднання кримінальних проваджень та призначення судово-медичних експертиз у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270010011880 від 21.12.2016 та за № 12016270010001244 від 08.02.2016.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що скасування судом постанови прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Михайленка К.О. від 01.06.2018 не утворює склад цивільного правопорушення та не є безумовною підставою для висновку про завдання позивачу моральної шкоди. Позивач не довів, що названа постанова прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Михайленка К.О. від 01.06.2018 завдала ОСОБА_1 моральної шкоди.
Позивачем пред`явлено позов до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, який не є належним органом, наділеним правом безспірного списання коштів державного бюджету, оскільки пунктами 2, 47-49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, визначено процедуру безспірного списання коштів Державного бюджету України для забезпечення виконання судових рішень, яким правом безспірного списання коштів державного бюджету наділена виключно Державна казначейська служби України, а не її територіальні органи. Тому апеляційний суд погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області не є належним відповідачем у спорі про відшкодування шкоди за рахунок коштів державного бюджету України. 
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ґрунтуються на матеріалах справи та законодавчих нормах, які регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність таких висновків суду також не спростовують.
Тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2019 року - залишенню без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд
                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 20 січня 2020 року.

Головуючий:                              Судді: