Ухвала 
28 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 514/681/18
провадження № 61-3556ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,  
Коротенка Є. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 27 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що він є рідним сином відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження. До його повноліття відповідач  ОСОБА_1  виплачував йому аліменти. Але, на теперішній час позивач навчається у Одеському державному університеті внутрішніх справ IV рівня акредитації для здобуття освітнього ступеня «бакалавр» за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» на денній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги, та просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на час навчання в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу).
Відповідно до свідоцтва про зміну імені відповідач по справі з 25 січня 
2017 року має прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_1 .
Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області 
від 10 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 17 травня 
2018 року і до досягнення ним двадцяти трьох років на період навчання, а також судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1  оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області 
від 26 червня 2018 року в частині зазначення прізвища відповідача - ОСОБА_1  - змінено на прізвище  ОСОБА_1 .
В іншій частині заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 червня 2018 року залишено без змін.
20 лютого 2020 року ОСОБА_1. звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 червня 
2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 
2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області 
від 26 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 27 листопада 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.
Відповідно до пунктів 1-3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Предметом позовних вимог у справі № 514/681/18 є стягнення аліментів.
Отже, для цілей ЦПК України справа № 514/681/18 є малозначною.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційній скарзі  ОСОБА_1.  зазначає, що оскаржувані судові рішення підлягають касаційному оскарженню, посилаючись на випадки, передбачені підпунктами «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 
389 ЦПК України. 
ОСОБА_1. зазначає, що судами в порушення статті 27 ЦПК України порушено підсудність даної категорії справ. Судами не взято до уваги відомості з Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання  ОСОБА_1 , а надано перевагу довідці Тарутинського РС ДМС України в Одеській області, в якій зазначено місце реєстрації ОСОБА_1 ; не взято до уваги реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків під реєстраційним номером НОМЕР_2 за ОСОБА_1. , а надано перевагу довідці від Державної фіскальної служби України від 01 серпня 2018 року, де вказано прізвище ОСОБА_1 ; не взято до  уваги паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_3 , який виданий 30 січня 2017 року та в якому вказаний реєстраційний номер НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_1 .
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована також тим, що позивач не потребує матеріальної допомоги, оскільки знаходиться на повному державному забезпеченні та отримує стипендію, а відповідач на даний час не працює та не отримує доходи з інших джерел. Судами не враховано, що позивачем не надано доказів його навчання до двадцяти трьох років.
Доводам ОСОБА_1 щодо порушення правил територіальної підсудності апеляційний суд дав оцінку.
Інші доводи ОСОБА_1 не дають підстав вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке для формування єдиної правозастосовчої практики має фундаментальне значення; 
ОСОБА_1. позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для ОСОБА_1
Сама по собі незгода відповідача із оскарженими судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції. 
Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
ОСОБА_1. реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 514/681/18.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).
Крім того, Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.
Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК, оскаржені судові рішення прийнято у малозначній справі, Верховний Суд дійшов висновку про  відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 червня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                       В. П. Курило
 
А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко