ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1878/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Аліменка В.О., суддів: Бєлової Л.В., Кучми А.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про:
- визнання протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Черкаській області, викладену у листі від 18.04.2019 № 29/К-65, та у висновку від 18.04.2019 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності;
- скасування висновку Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 18.04.2019 про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності;
- зобов`язання ГУ НП в Черкаській області призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" та наказу МВС України від 11.01.2016 № 4 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського".
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що одними з умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги є звільнення поліцейського зі служби внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) а також інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції. Водночас, звільнення особи за власним бажанням не дає останній права на отримання одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, задовольнивши позовні вимоги. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що положення п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" не ставлять у залежність право особи на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на підстав її звільнення зі служби. Стверджує, що приписами ст. 101 вказаного Закону закріплено вичерпний перелік підстав відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Окремо звертає увагу, що наведені нормативні приписи містять ознаки дискримінації, оскільки суперечать нормам ст. 24 Конституції України та ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 1 Першого протоколу до неї.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 20.04.2018 №152 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 20 квітня 2018 року.
При цьому, згідно довідки медичної військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області" від 11.04.2018 року №65 захворювання позивача пов`язані з проходженням служби в поліції.
Крім того, у згадані довідці зазначено, що Позивач придатний до служби у поліції.
Зі змісту довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №133630 від 13.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 встановлено інвалідність ІІ групи безтерміново у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.
Відповідно до довідки Обласної МСек №1 м. Черкаси серії 12 ААА № 023974 від 13.02.2019 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу встановлено 80% ступінь втрати професійної працездатності.
За результатами розгляду заяви Позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги Відповідач на підставі висновку від 16.04.2019 року листом від 18.04.2019 року №29/К-65 повідомив останнього, що за наслідками звірки даних особової справи з наданими матеріалами встановлена невідповідність причини звільнення, за якою призначається одноразова грошова допомога відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та повідомив, а тому відсутні правові підстави для призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Крім того, з моменту звільнення позивача зі служби в поліції до визначення інвалідності, термін передбачений пунктом 4 частини 1 статті 97 вказаного Закону перевищений та становить 9 місяців 24 дні.
Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 77, 97 Закону України "Про Національну поліцію", а також ряду положень Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 (далі - Порядок №4), суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки підстава, за якою було звільнено ОСОБА_1 зі служби у поліції та встановлення інвалідності після спливу піврічного терміну після звільнення, не породжує виникнення в останнього права на отримання одноразової грошової допомоги 
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію", який набрав чинності 07.11.2015 року (далі - Закон).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Отже, як зазначено у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 296/9456/16-а, 23.11.2018 року у справі №822/1872/18, від 22.01.2019 року у справі №2340/2663/18 виплата одноразової грошової допомоги застосовується виключно за наявності трьох обов`язкових умов - причина інвалідності, час її настання та підстава звільнення поліцейського зі служби в органах поліції.
Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 20.04.2018 №152 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 20 квітня 2018 року.
Викладене свідчить, що причиною звільнення ОСОБА_1 зі служби у поліції не було визначено захворювання, пов`язане з проходженням служби, що, у свою чергу, дає підстави стверджувати про відсутність у Позивача права на призначення одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону.
Посилання Апелянта на те, що вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначений ст. 101 Закону, та не містить застережень щодо неможливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у випадку звільнення особи за власним бажанням, судовою колегією оцінюється критично, оскільки вказаною статтею Закону передбачені підстави відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги особам, які мають на це право.
З урахуванням наведеного Черкаський окружний адміністративний суд обґрунтовано погодився з твердженням ГУ НП в Черкаській області про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону з огляду на те, що останнього було звільнено зі служби за власним бажанням, а не через хворобу.
Посилання Апелянта на ознаки дискримінації у положеннях п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону у порівнянні зі ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу, а також ст. 24 Конституції України, оскільки ними поставлено у нерівне становище колишніх працівників міліції і поліції, які отримали інвалідність внаслідок служби, судовою колегією оцінюється критично, оскільки у виплаті вказаної допомоги Позивачу відмовлено на підставі Закону України "Про Національну поліцію", норми якого на момент розгляду справи неконституційними не визнавались, є чинними та підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №823/1924/18.
Крім того, оскільки приписи п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" є чинними, ГУ НП в Черкаській області, як суб`єкт владних повноважень, відмовляючи у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, зобов`язане було діяти відповідно до вимог законодавства у розрізі правової регламентації відповідних правовідносин ч. 2 ст. 2 КАС України.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -  

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          А.Ю. Кучма

                                                                                                    Л.В. Бєлова