ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2020 р.	Справа № 480/1120/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Перцової Т.С. ,
за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року (суддя Глазько С.М.; м. Суми; повний текст рішення складено 14.08.2019) по справі № 480/1120/19
за позовом   ОСОБА_1     
до  Управління Держпраці у Сумській області                         
про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, скасування висновків та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Сумській області (надалі за текстом також - відповідач, Управління Держпраці), в якому, з урахуванням уточнень, просила суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Управління Держпраці у Сумській області від 21.02.2019 №69-к про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;
- визнати незаконними та скасувати накази Управління Держпраці у Сумській області 22.02.2019 №70-к та від 19.03.2019 № 105-к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора Управління Держпраці у Сумській області, поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Сумській області та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня поновлення на роботі;
- скасувати висновки щодо результатів оцінювання службової діяльності, що містять негативну оцінку стосовно ОСОБА_1 , затверджені наказами Управління Держпраці у Сумській області від 07.11.2018 №272-к та від 20.02.2019 №66-к;
- стягнути з Управління Держпраці у Сумській області 5000 гривень завданої моральної шкоди;
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона досить тривалий час працювала в державних органах, які здійснюють контроль праці, має стаж державної служби 18 років. Відповідачем в 2018-2019 р. було проведено оцінювання результатів її службової діяльності. За наслідками вказаного оцінювання відповідач склав висновки, в яких зазначив негативні оцінки. У зв`язку з наявністю двох підряд негативних оцінок, відповідач звільнив позивача. Позивач зазначає, що вказані негативні оцінки є необґрунтованими, а показники її робити мали відповідний позитивний рівень. Також позивач зазначає, що відповідач, здійснюючи оцінювання, не врахував перебування її на лікарняному та у відпустках. До того ж відповідачем не було враховано, що позивач має малолітнього сина, якого сама утримує. Також відповідач наклав на позивача дисциплінарне стягнення, а саме догану у зв`язку з порушенням строків та процедури направлення матеріалів інспекційного відвідування, однак позивач зазначає, що нею своєчасно були вжиті всі дії для направлення та повідомлення відповідача про наслідки відповідного інспекційного відвідування, а також переданий відповідний акт. У зв`язку з вищевказаними протиправними рішеннями відповідача, позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, у відзиві на позовну заяву зазначив, що усі оскаржувані накази та висновки про проведення оцінювання службової діяльності позивача у повній мірі відповідають Закону України «Про державну службу», а також КЗпП України. Також зазначає, що фактичні підстави та обставини визначення негативної оцінки службової діяльності позивача зазначені у відповідних висновках. Підстави та обставини притягнення позивача  до дисциплінарної відповідальності належним чином були зібрані та оформлені у дисциплінарному провадженні. У зв`язку з викладеним, відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано накази Управління Держпраці у Сумській області від 21.02.2019 №69-к, від 22.02.2019 №70-к та від 19.03.2019 № 105-к.
Поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Сумській області.
Скасовано висновки щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця - ОСОБА_1 , які затверджені наказами Управління Держпраці у Сумській області від 07.11.2018 №272-к та від 20.02.2019 №66-к у частині оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 .
Стягнуто з Управління Держпраці у Сумській області (вул. Горького, 28-б, м. Суми, Сумська область, 40000, код ЄДРПОУ 39857622) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 42651,00 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області (вул. Горького, 28-б, м. Суми, Сумська область, 40000, код ЄДРПОУ 39857622) суму судового збору в розмірі 1536,80 грн. та судові витрати пов`язані з прибуттям до суду у розмірі 781,34 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Допущено негайне виконання даного рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8956,71 грн. та в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Сумській області.
Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно поновлено позивачу строк на оскарження висновок від 07.11.2018 № 272-к 25.03.2019, що в свою чергу призвело до незаконного задоволення вимог позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача від 22.02.2019 № 10-к, підставою для якого було саме отримання ОСОБА_1 двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності. Вказує, що до матеріалів справи було додано письмові докази, якими підтверджуються всі обґрунтування оцінки у висновках, однак вони не були взяті судом до уваги; залучення свідка ОСОБА_3 до участі в судовому засіданні відбулося з порушенням норм матеріального права і в силу приписів ч. 1 ст. 74 КАС україни не підлягають врахуванню. Також апелянт зазначає, що оцінювання виконання завдань, ключових показників позивача здійснюється начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління у межах власної дискреції, що визначається завданнями та функціями, покладеними на нього в силу ЗУ «Про державну службу». 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, тому оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько (чоловік позивача) якого помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.14-15).
З 28.07.2015 позивач працювала на посаді головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Сумській області, мала 9 ранг державного службовця в межах категорії «В» посад державної служби (т.1 а.с.80).
Позивач працювала на віддалено розташованому робочому місці в Управлінні Держпраці у Сумській області, а саме в м. Конотоп (т.1 а.с.13).
Наказом відповідача від 27.09.2018 №235-к був затверджений список та графік проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців за 2018 рік (т.1 а.с.128).
Позивачем та начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Сумській області В.А. Чортенко було складено "Завдання, ключеві показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»". Вказане завдання було погоджено заступником начальника Управління Держпраці у Сумській області Н.Г. Антоненко 15.01.2018 (т.1 а.с.131).
18.10.2018 посадовою особою відповідача було проведено оцінювання службової діяльності позивача. За наслідками вказаного оцінювання начальником відділу В.А. Чортенко був складений висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, яка займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» - ОСОБА_1 .
Відповідно до вказаного висновку позивач отримала наступні бали:
перше завдання - 2;
друге завдання - 3;
третє завдання - 2;
четверте завдання - 2.
Середній бал 2,25 (безпосередній керівник мав право виставляти бал від 0 до 4 відповідно до встановлених критеріїв).
Вказані оцінки були обґрунтовані одним реченням, а саме: «Виконання завдань на неналежному рівні, наявність дисциплінарного провадження, наявність зауважень щодо повного дослідження питань, що були предметом заходів державного контролю дають підстави вважати, що завдання та ключові показники результативності, ефективності та якості не виконано». 
Оскільки для позитивної оцінки потрібен мінімальний бал 2,5, а позивач мала середній бал 2,25, у зв`язку з цим отримала негативну оцінку. З вказаним висновком позивач ознайомилась 18.10.2018 із зазначенням своєї незгоди з результатами оцінювання та зазначила, що буде його оскаржувати (т. 1 а.с.141).
Вказаний висновок був затверджений наказом Управління Держпраці у Сумській області від 07.11.2018 №272-к.  
На вказаний висновок позивач подала скаргу до Національного агентства з питань державної служби України (т.1 а.с.22), яке листом від 28.01.2019 №9-С/о повідомило позивача, що за результатами перевірки робоча група встановила, що при оцінюванні ОСОБА_1 безпосереднім керівником державного службовця були враховані критерії оцінювання виставлення балів згідно з додатком 4 Типового порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 року № 640 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 року № 185). Також у листі зазначено, що відповідно до пункту 43 Типового порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 року № 640 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 року № 185) висновок щодо результатів оцінювання окремого державного службовця скасовується суб`єктом призначення або судом (т.1 а.с.25).
У зв`язку з отриманням негативної оцінки, начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Сумській області  Чортенко В.А. було складено для позивача нове завдання, а саме: «Завдання, ключеві показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»». Строк виконання вказаного завдання визначений як листопад 2018 р. - січень 2019 р. З вказаним завданням позивач була ознайомлена 25.10.2018 (т.1 а.с.142).
14.02.2019 посадовою особою відповідача було проведено оцінювання службової діяльності позивача. За наслідками вказаного оцінювання, начальником відділу В.А. Чортенко був складений висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, яка займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» - ОСОБА_1 . 
Відповідно до вказаного висновку позивач отримала наступні бали:
перше завдання - 2;
друге завдання - 2;
третє завдання  - 2;
четверте завдання - 3.
Середній бал 2,25 (безпосередній керівник мав право виставляти бал від 0 до 4 відповідно до встановлених критеріїв).
Вказані оцінки були обґрунтовані двома реченнями, а саме: «Завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності, що визначені для виконання в межах листопада 2018 року - січня 2019 року виконані не в повному обсязі, до виконання завдань державний службовець підійшов формально, безініціативно, з порушенням строків та залученням до виконання завдань допомоги інших посадових осіб Управління, тобто на неналежному рівні. Наявність дисциплінарного провадження, наявність зауважень щодо повного дослідження питань, що були предметом заходів державного контролю дають підстави вважати, що завдання та ключові показники результативності, ефективності та якості не виконані.» 
Оскільки для позитивної оцінки потрібен мінімальний бал 2,5, а позивач мала середній бал 2,25, у зв`язку з цим отримала негативну оцінку. З вказаним висновком позивач ознайомилась із зазначенням своєї незгоди з результатами оцінювання та зазначила, що буде його оскаржувати та подавати відповідні зауваження щодо проведення вказаного оцінювання (т. 1 а.с.30-32).
18.02.2019 позивачем були подані відповідні зауваження (т. 1 а.с.33).
Вказаний висновок був затверджений наказом Управління Держпраці у Сумській області від 20.02.2019 №66-к.
Оскаржуваним наказом відповідача від 22.02.2019 №70, відповідно до п.3 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» та з посиланням на ст. 116, ст.117 КЗпП України, ОСОБА_1 22.02.2019 було звільнено з посади головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Сумській області, як таку, що отримала дві підряд негативні оцінки за результатами оцінювання службової діяльності. Підстава: наказ відповідача від 20.02.2019 №66-к та службова записка сектору персоналу від 22.02.2019 (т.1 а.с.35).
Наказом відповідача від 19.03.2019 №105-к «Про внесення змін до наказу від 22.02.2019 №70-к «Про звільнення ОСОБА_1 » внесені зміни до наказу від 22.02.2019 №70-к, а саме змінена дата звільнення з 22.02.2019 на 14.03.2019, а також змінено кількість днів з 17 на 19, за які підлягає виплаті компенсація щорічної основної відпустки. Підставою для прийняття вказаного наказу, стало перебування позивача у вказаний період на лікарняному.
Окрім того, судом встановлено, що оскаржуваним наказом відповідача від 21.02.2019 №69-к за неналежне виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголосивши догану.
Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції що відповідач в порушення ч.2 ст.77 КАС України не обґрунтував правомірність наказу від 21.02.2019 №69-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та відповідачем порушено ч.5 ст. ст.44 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим, на підставі ч.5 ст. ст.44 Закону України «Про державну службу» та п.43 Типового порядку, висновки щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця - ОСОБА_1 , які затверджені наказами Управління Держпраці у Сумській області від 07.11.2018 №272-к та від 20.02.2019 №66-к у частині оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 . Вимоги про скасування наказів Управління Держпраці у Сумській області від 22.02.2019 №70-к та від 19.03.2019 № 105-к. є похідними від вищевказаних висновків відповідача про отримання позивачем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності позивача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про їх скасування. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Правовий статус позивача, в тому числі підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності врегульовано Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ).
Частинами першою та другою статті 9 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець під час виконання посадових обов`язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов`язки. Державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 65 зазначеного Закону, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарним проступком є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Частиною першою статті 66 вказаного Закону передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Згідно з частиною третьою статті 66 зазначеного Закону у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.
Відповідно до частини першої статті 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Відповідно до статті 68 Закону № 889-VIIІ дисциплінарні провадження ініціюється суб`єктом призначення (ч. 1), а на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії (п. 2 ч. 2).
За змістом статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
За правилами частини першої статті 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Частиною другою статті 73 Закону № 889-VIII обумовлено, що дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
Приписами статті 74 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Статтею 77 Закону № 889-VIII визначено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).
Пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.
Виходячи зі змісту статей 64-67, 73 та 74 Закону № 889-VIII, дисциплінарна справа повинна містить висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстави для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, у якому дисциплінарною комісією в повному обсязі мають бути відображені (зафіксовані) факти, причини та умови що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; оцінка його дій або бездіяльності; факти невиконання або неналежного виконання ним посадових обов`язків. Вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку з посиланням на відповідних нормативно-правових актів; ступенів вини, характеру та тяжкості дисциплінарного проступку, обставин за яких він був вчинений, настання наслідків (за наявності); наведені обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність державного службовця; наявність заохочень, дисциплінарних стягнень та ставлення до служби; заяви, клопотання, пояснення, а також зауваження державного службовця.
Результатом розгляду дисциплінарної справи є подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення (частина третя статті 73 Закону №889-VIII).
Судом встановлено, що підставою прийняття наказу від 21.02.2019 №69-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » стало те, що не забезпечивши передачу матеріалів перевірки Дочірнього підприємства Конотопської районної спилки споживчих товариств «Райспоживспілка «Автомобіліст» для формування єдиної справи розпорядчих документів та не склавши Реєстр передачі розпорядчих документів, ОСОБА_1 допустила невиконання вимог Порядку формування єдиної справи розпорядчих документів, що приймаються відповідачем під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) відповідно до його компетенції, затверджений наказом від 17.01.2018 №34,  а також порушення процедури та строків визначених пунктами 8, 9 Порядку підготовки до розгляду справи про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, їх розгляду та контролю за виконанням прийнятих рішень, затвердженого наказом відповідача від 07.11.2017 №510 та п.3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2019 №509, що унеможливило прийняття рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу, що свідчить про недотримання позивачем принципів державної служби.
Матеріали справи свідчать, що згідно із наказом Управління Держпраці у Сумській області від 15.11.2018 №1978 та направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання від 19.11.2018 №1008/СМ 2197, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Сумській області ОСОБА_1. у період з 26.11.2018 по 27.11.2018 проведено інспекційне відвідування Дочірнього підприємства Конотопської районної спілки споживчих товариств «Райспоживспілка «Автомобіліст» та складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 27.11.2018 №СМ 2197/942/АВ.
Відповідно до пояснень наданих позивачем, як під час проведення дисциплінарного провадження, так і в суді, позивач зазначала, що у зв`язку із неможливістю особистого вручення вказаного акту, вона направила його 28.11.2018 керівнику Дочірнього підприємства Конотопської районної спілки споживчих товариств «Райспоживспілка «Автомобіліст», а 29.11.2018 на електронну пошту відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління. Оригінал вказаного акту, як зазначає позивач, був нею переданий відповідачу через лікаря з гігієни праці відділу з питань гігієни праці Управління ОСОБА_3.
У ході проведення дисциплінарного провадження ОСОБА_3 надав пояснення, що на прохання ОСОБА_1 . «забрав у кабінеті ОСОБА_5 папку з надписом ДП «Автомобіліст», а на столі ОСОБА_1 довідку - виклик на навчання та заяву на учбову відпустку». Вказану папку, довідку - виклик на навчання та заяву на учбову відпустку 11.12.2018 він передав до сектору документального забезпечення та контролю Управління.
Відповідачем зазначено, що 14.12.2018 на адресу відповідача надійшло заперечення за підписом директора Дочірнього підприємства Конотопської районної спілки споживчих товариств «Райспоживспілка «Автомобіліст», у якому зазначено, що Акт інспекційного відвідування від 27.11.2018 №СМ 2197/942/АВ підприємство отримало 11.12.2018. Відповідач визнає факт надсилання ОСОБА_1 акту інспекційного відвідування Дочірнього підприємства Конотопської районної спілки споживчих товариств «Райспоживспілка «Автомобіліст» на електронну пошту відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів 29.11.2019, але зазначає, що вказаний акт був у форматі Word без підпису позивача.
Також судом встановлено, що позивач з 29.11.2018 по 14.12.2019 перебувала на лікуванні у терапевтичному відділенні Конотопської ЦРЛ, а з 15.12.2018 по 20.12.2018 перебувала у учбовій відпустці.
У ході судового розгляду судом першої інстанції були допитані свідки, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , які були працівниками відповідача та працювали разом з позивачем в м.Конотоп.
Свідок ОСОБА_7 надала пояснення, що вона мала робоче місце в суміжному кабінеті від кабінету ОСОБА_1 . У свідка в користуванні був службовий ноутбук, яким вона надавала позивачу можливість користуватись без обмеження доступу. Перебуваючи у відпустці, свідок зазначила, що на декілька днів забирала ноутбук додому для роботи.
Свідок ОСОБА_6 надав пояснення, що він мав робоче місце в суміжному кабінеті від кабінету позивача. Свідок зазначив, що  у позивача був ключ від кабінету де він працював, оскільки у його кабінеті була відповідна комп`ютерна техніка, а також принтер, якими позивач могла вільно користуватись. Також свідок зазначив, що в кабінеті де працювала позивач був відсутній комп`ютер та в подальшому не було стола.
Свідок ОСОБА_3 надав пояснення, що він мав робоче місце в кабінеті разом з позивачем. Свідок зазначив, що позивач попросила його забрати та відвезти в м. Суми та передати відповідачу папку з документами. Свідок не пам`ятає, коли саме він забрав папку з надписом "Автомобіліст". Однак зазначає, що о 9:20 год. передав її в канцелярію Управління Держпраці у Сумській області. Які саме документи були у зазначеній папці, йому невідомо. Дати здійснення вказаних дії щодо передачі папки він не пам`ятає. Також свідок зазначив, що під час виконання роботи, документи передавались з м. Конотоп до м. Суми власними силами, автобусами та попутним транспортом, відповідний порядок був відсутній. Окрім того, свідок зазначив, що йому в користування під час виконання своїх службових обов`язків оргтехніка не видавалась.
Притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач послався на безвідповідальне ставлення державного службовця ОСОБА_1 до виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до порушення процедури та строків, визначених пунктами 8, 9 Порядку підготовки до розгляду справ про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, їх розгляду та контролю за виконанням прийнятих рішень, затвердженого наказом Управління від 07.11.2017 №510 та пункту 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, що унеможливило прийняття рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу у 10-денний строк, встановлений для уповноваженої особи Управління, що свідчить про недотримання нею принципів державної служби та свідчить про порушення нею вимог пунктів 2, 7, 8 частини 1 статті 8 Закону України «Про державну службу», що в свою чергу є неналежним виконанням посадових обов`язків.
У той же час, вказані нормативні акти не визначають порядку та процедури передачі матеріалів інспекційного відвідування з віддалених робочих місць, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що оскільки відстань віддаленого робочого місця становить більше ніж 100 км. від відповідача, то неможливо стверджувати про бездіяльність позивача, оскільки вона, діючи в обставинах, які не мали врегулювання визначеного відповідачем, надсилала вказаний акт електронною поштою чи передавала (намагалась) колегами.
Посилання відповідача на відсутність підпису в електронному примірнику акту мали значення за умови визначення обов`язку підписання вказаного документа ЕЦП або в інший спосіб, чого в даному випадку не було.
Щодо строків надіслання (передачі) вказаного акту, суду зазначає, що відповідачем в ході судового розгляду не доведено, що позивач була належним чином обізнана (ознайомлена) з наказом №510 за порушення якого її притягнуто до дисциплінарної відповідальності. 
Враховуючи відсутність позивача на робочому місці з поважних причин з 29.11.2018, факт надіслання вказаного акту електронною поштою 29.11.2018, пояснення   ОСОБА_3 , надані під час проведення дисциплінарного провадження та отримання 14.12.2018 вищевказаного акту із зауваженнями від об`єкту відвідування відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії позивача, які є предметом дослідження в даній справі, є наслідком внутрішньої організаційної неврегульованості відповідачем правовідносин з працівниками, які працюють на віддалених робочих місцях.
Окрім того, суд зазначає, що відповідачем необґрунтовано чому саме за вказаний дисциплінарний проступок їй визначено стягнення як догана, а не зауваження, як визначено ч.1 ст.66 Закону України «Про державну службу».
У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач в порушення ч.2 ст.77 КАС України не обґрунтував правомірність наказу від 21.02.2019 №69-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », що є підставою для його скасування.
Відносно позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 22.02.2019 №70-к та від 19.03.2019 № 105-к, а також висновків щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця - ОСОБА_1 , які затверджені наказами Управління Держпраці у Сумській області від 07.11.2018 №272-к та від 20.02.2019 №66-к у частині оцінювання результатів службової діяльності позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок проведення та підстави проведення оцінювання результатів службової діяльності державного службовця визначенні ст.44 Закону України «Про державну службу», а також Типовим порядком проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 р. № 640 (далі - Типовий порядок).
Відповідно до ч.5-8, ч.10 ст.44 Закону України «Про державну службу» за результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.
У разі отримання державним службовцем негативної оцінки не раніше ніж через три місяці проводиться повторне оцінювання результатів його службової діяльності.
Висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному  статтею 11 цього Закону.
Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи.
У разі отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до  пункту 3  частини першої статті 87 цього Закону.
Згідно п.33, п.43 Типового порядку, за результатами оцінювання виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього балу за виконання кожного визначеного завдання і досягнення ключових показників, що виставляється з урахуванням критеріїв виставлення балів згідно з  додатком 4. 
Висновок щодо результатів оцінювання окремого державного службовця скасовується суб`єктом призначення або судом.
Не підлягає скасуванню висновок щодо результатів оцінювання, якщо допущені процедурні порушення, які не впливають на результати оцінювання.
Відповідно до п.1, п.3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України,  а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З аналізу вищевказаних нормативно-правових актів судом встановлено, що оцінка виставлена за результатами оцінювання службової діяльності державного службовця повинна бути обґрунтована у відповідному висновку щодо результатів оцінювання окремого державного службовця.
У той же час, з досліджених в судовому засіданні висновків щодо результатів оцінювання позивача, які затверджені наказами Управління Держпраці у Сумській області від 07.11.2018 №272-к та від 20.02.2019 №66-к судом встановлено, що вказані висновки не мають обґрунтувань фактичної роботи, недоліків та зауважень до позивача, які можливо перевірити та оцінити в судовому засіданні. Вказані обґрунтування (які процитовані в описовій частині даного рішення суду) мають загальний характер та співпадають з визначеннями критеріїв  виставлення балів, які визначені у Додатку 4  до Типового порядку.
Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Слід зазначити, що вищевказані нормативно-правові акти не визначають можливість формального обґрунтування оцінки державного службовця, як і не визначають можливість в подальшому в інший спосіб ніж зазначення у висновку обґрунтовувати відповідну оцінку, у зв`язку з чим, відповідно до ч.2 ст.74 КАС України, суд не може врахувати пояснення надані представником відповідача в судовому засіданні та наданих після затвердження відповідних висновків, оскільки вказані підстави не зазначені у відповідних висновках.
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем порушено ч.5 ст. ст.44 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим, на підставі ч.5 ст. ст.44 Закону України «Про державну службу» та п.43 Типового порядку, висновки щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця - ОСОБА_1 , які затверджені наказами Управління Держпраці у Сумській області від 07.11.2018 №272-к та від 20.02.2019 №66-к у частині оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 , підлягають скасуванню.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог у вищевказаних частинах, підлягають скасуванню накази Управління Держпраці у Сумській області від 22.02.2019 №70-к та від 19.03.2019 № 105-к., які є похідними від вищевказаних висновків відповідача про отримання позивачем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності позивача.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Як встановлено судом, тривалість вимушеного прогулу позивача склала 100 робочих днів. Згідно довідки відповідача (т.2 а.с.192) розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 426,51 грн., таким чином розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 42651,00 грн. 37 коп., тому саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції стосовно часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
З приводу доводів апеляційної скарги про безпідставне поновлення судом першої інстанції позивачу строку на оскарження висновку від 07.11.2018 № 272-к 25.03.2019, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до статті 123 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
При цьому, поважними причинами пропуску строку на звернення до суду, в свою чергу, визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Судом встановлено, що наказом відповідача від 07.11.2018 №272-к затверджено висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача, який містить негативну оцінку. 
Із даною оцінкою позивач не погодилась та 16.11.2019 оскаржила її до відповідача. Лист відповідача від 10.12.2018 №10574/15-27/14/2018/9023 про відсутність підстав для скасування висновку, як зазначає позивач, вона отримала 03.01.2019. У зв`язку з чим, надіслала скаргу до Національного агентства з питань державної служби (далі - НАДС) від 05.01.2019 щодо оскарження висновку, який містить негативну оцінку. Листом НАДС від 28.01.2018 №9-С/о позивача було повідомлено, що висновок щодо результатів оцінювання скасовується суб`єктом призначення або судом. Вказаний лист, як зазначає позивач, вона отримала 24.02.2019, тобто вже після звільнення на підтвердження чого, надала копії листів та копію конверту. Копію повторного висновку, затвердженого наказом відповідача від 20.02.2019 № 66-к, було надано позивачу при звільненні - 22.02.2019. З 04.03.2019 по 12.03.2019 позивач перебувала на лікуванні на денному стаціонарі Конотопської центральної районної лікарні, що підтверджується копією листка непрацездатності.
Таким чином, судом визнано поважними повідомлені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом. 
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо заявленого позивачем клопотання про стягнення з відповідача на її користь в порядку ст.ст. 135, 139 КАС України судових витрат, пов`язаних з прибуттям до суду, а саме: 255, 58 грн. витрати, пов`язані із переїздом із м. Конотоп до м. Харків, та 853,02 грн. - компенсацію за втрачений заробіток з 2 дні, обчислений пропорційно до розміру середньоденної заробітної плати - 426,51 грн., колегія суддів зазначає наступне. 
Частина 1 ст. 135 КАС України каже, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Частиною третьою цієї статті встановлено, що граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», додатком до якої встановлено (компенсація в адміністративних справах), що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Відповідно до підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України постановою від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» затвердив суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1 (далі - постанова № 98).
При цьому, відповідно до підпункту 1 пункту 7 постанови № 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях; на побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання у місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат для держави, до якої відряджається працівник, визначених у додатку 1 до цієї постанови, за всі дні проживання; на бронювання місць у готелях (мотелях) у розмірах не більш як 50 відсотків вартості місця за добу; на користування постільними речами в поїздах; на оформлення закордонних паспортів; на оформлення дозволів на в`їзд (віз); на оплату вартості страхового поліса життя або здоров`я відрядженого працівника або його цивільної відповідальності (у разі використання транспортного засобу) за наявності оригіналу такого поліса з відміткою про сплату страхового платежу, якщо згідно із законами держави, до якої відряджається працівник, або держав, територією яких здійснюється транзитний рух до зазначеної держави, необхідно здійснити таке страхування; на обов`язкове страхування та інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження; на оплату службових телефонних розмов.
Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що постановою № 98 визначено суми витрат на відрядження та складові цих витрат, які, зокрема, включають витрати на проїзд.
При цьому, граничні суми витрат на добу встановлені цією постановою лише на суми витрат на найм житлового приміщення за добу та добові витрати.
Водночас, відповідно до пункту 9 постанови № 98, витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.
Тобто законодавець передбачив випадки, коли фактичні витрати перевищують, зокрема, граничні суми витрат на найм житлового приміщення та вартість перевезення.
Колегія суддів, наголошує на тому, що такі витрати повинні обмежуватися розміром витрат на проїзд залежно від того виду транспорту, яким би особа добиралася до суду, за відсутності власного транспортного засобу та з урахуванням балансу між потребою використання власного транспортного засобу та неможливістю використання транспорту загального користування.
Аналогічну позицію сформував Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 524/6442/16-а.
Позивач, на підтвердження понесених витрат на переїзд, надав проїзні документи, які підтверджують, що позивач, у зв`язку з розглядом справи у судовому засіданні - 10.12.2019 та 14.01.2020 переїжджала залізничним транспортом із м. Конотоп до м. Харкова та із м. Харкова до м. Конотоп. 
За таких обставин колегія суддів, вважає, що витрати позивача, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, підлягають відшкодуванню в розмірі 255,58 грн.
З приводу частини клопотання про стягнення витрат, що є компенсацією за відрив від звичайних занять, то колегія суддів зауважує на таке.
Частина 2 статті 135 КАС України каже, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно до додатку граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ до постанови Кабінету Міністрів України №560 від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.
З огляду на наведені вище приписи, колегія суддів вважає, що розмір компенсації повинен обчислюватись пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.
Наданий розрахунок компенсації за відрив від звичайних занять не містить такого розрахунку, оскільки відсутні посилання на деталізацію фактичних годин відриву від звичайних занять.
Отже, колегія суддів визнає клопотання позивача про розподіл судових витрат - витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту, у розмірі 255,58 грн є обґрунтованим і задовольняє його, та вважає потрібним відмовити у задоволенні клопотання про стягнення компенсації за відрив від звичайних занять.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року по справі № 480/1120/19 залишити без змін. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області (вул. Горького, 28-б, м. Суми, Сумська область, 40000, код ЄДРПОУ 39857622) судові витрати пов`язані з прибуттям до суду у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. 58 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  27.01.2020 року