ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року 
                                                                               
м. Харків

Справа № 640/16456/19

Провадження № 22-ц/818/875/20

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коваленко І.П., 
суддів Овсяннікової А.І., Сащенка І.С., 
за участі секретаря: Дмитренко А.Ю., 

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Держава Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області, 
відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, 
третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про відшкодування матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року, постановлену суддею Лях М.Ю., -

ВСТАНОВИВ:        

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про відшкодування матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року провадження у справі закрито, на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в свого представника ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом розгляду даної справи є відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманої пенсії, спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби, після звільнення публічного службовця з посади, пенсійне забезпечення державних службовців не є питанням, які стосуються діяльності державного службовця на публічній службі, а тому даний спір повинен розглядатись за правилами цивільного судочинства.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. 

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із визнанням неконституційним підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, він має право на відшкодування йому матеріальної школи на підставі ст.1175 ЦК України.

Зазначені обставини стали підставою для звернення  ОСОБА_1   з позовом до суду.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч.1 ст.18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Пунктом 1, 2, 3 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Предметом судового розгляду даної справ є вимога  ОСОБА_1 про стягнення з Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, шкоди, завданої прийняттям неконституційного закону щодо оподаткування, що завдало останньому майнової шкоди в розмірі 39004грн., у вигляді неотриманої пенсії, утриманої з нього у період з 01 червня 2014 року по 31 липня 2016 року. 

Отже, спір стосується виплати пенсійного забезпечення за вислугу років, право на яке у позивача виникло у зв`язку із виконанням ним професійних обов`язків на посаді прокурора та припиненням виконання цих обов`язків.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 5 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19).

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 255 та п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 14 січня 2020 року.

Головуючий                                                               І.П. Коваленко 

Судді                                                                       А.І. Овсяннікова 
       
І.С. Сащенко