ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року	Львів	№ 857/10216/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Коваля Р.Й.,
                                                                                             Пліша М.А.,
секретаря судового засідання                                            Цар М.М., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мричко Н.І.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 13 год. 21 хв. 24 червня 2019 року, повне судове рішення складено 04 липня 2019 року, у справі №460/3045/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Городищенська виправна колонія» (№96) про визнання протиправною бездіяльності,

В С Т А Н О В И В:

10.12.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи «Городищенська виправна колонія» (№96), просив:
- встати на захист його конституційних прав і свобод (ст.55 Конституції України) і розглянути дану справу у відповідності до КАС України, Конституції України, Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, КВК України з урахуванням практики Європейського суду та згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006;
- визнати протиправною бездіяльність ДУ «Городищенська виправна колонія» (№96) щодо незабезпечення належних житлових умов, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання засудженого ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року в задоволенні позову відмовити.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, під час моніторингових візитів встановлено ряд недоліків, які негативно впливають на забезпечення умов утриманих у ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)», внаслідок чого Державній пенітенціарній службі України та Міністерству юстиції України надані рекомендації щодо забезпечення належних умов утримання засуджених у ДП «Городищенська виправна колонія (№96)». Суд першої інстанції вказав, що саме Державній пенітенціарній службі України та Міністерству юстиції України рекомендовано вжити заходів щодо належного забезпечення умов утримання засуджених ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)». Суд першої інстанції дійшов висновку, що за підсумками моніторингових візитів не встановлено обов`язкових дій для ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» в частині покращення житлово-побутових умов засуджених, які утримуються у такій. Суд першої інстанції вказав, що під час моніторингового візиту у 2018 році відзначено позитивні зрушення з часу візиту у 2013 році. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів факту порушення своїх прав, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач не вживає заходів для виправлення ситуації зазначеної у звіті від 22.08.2018. Скаржник вказує, що відповідачем не наведено наявність в камерах достатнього природнього освітлення, задовільного доступу до камер та інших приміщень. Зазначає, що площа камер та дворів для прогулянок не відповідає вимогам закону.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що заходи щодо належного забезпечення умов утримання засуджених рекомендовано вжити саме Державній пенітенціарній службі України та Міністерству юстиції України, для відповідача обов`язкових дій в частині покращення житлово-побутових умов для засуджених не встановлено. Вказує, що моніторинговою групою у звіті 2018 року відмічено активну поведінку відповідача, пов`язану із вжиттям певних заходів щодо приведення умов тримання засуджених.
В судовому засіданні 13.01.2020 представник позивача та позивач апеляційну скаргу підтримали, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі, у період з 21.10.2004 до 16.10.2018, відбував покарання в секторі максимального рівня безпеки ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)». 
З 16.10.2018 ОСОБА_1 переведений для подальшого відбування покарання до ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40» на підставі наряду АДКВС України №4.6/8-2018 від 18.09.2018.
Вважаючи, що весь період відбування покарання у ДУ «Городищенській виправній колонії (№96)» не забезпечувались належні побутові та санітарно-гігієнічні умови, постійно порушувались адміністрацією установи житлові, побутові та санітарні умови, що суперечить вимогам законодавства, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно із положеннями статті 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Статтею 3 КВК України встановлено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Згідно з статтею 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.
Відповідно до положень статті 18 КВК України покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі виконують виправні колонії. Засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у виправних колоніях максимального рівня безпеки - чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі; чоловіки, яким покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі; чоловіки, яким покарання у виді смертної кари або довічного позбавлення волі замінено позбавленням волі на певний строк у порядку помилування або амністії; чоловіки, засуджені за умисні особливо тяжкі злочини; чоловіки, засуджені за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період відбування покарання у виді позбавлення волі; чоловіки, переведені з колоній середнього рівня безпеки в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 102 КВК України встановлено, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених. Режим у колоніях має зводити до мінімуму різницю між умовами життя в колонії і на свободі, що повинно сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності.
Відповідно до статті 150 КВК України чоловіки засуджені до довічного позбавлення волі відбувають покарання у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки. Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.
Порядок і умови виконання та відбування покарання у виді довічного позбавлення волі визначені статтею 151 КВК України, якою, зокрема, встановлено, що засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері. На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 94 КВК України встановлено, що у виправних колоніях максимального рівня безпеки створюються такі дільниці: карантину, діагностики і розподілу; ресоціалізації; посиленого контролю.
Згідно з частиною 2 статті 97 КВК України у дільниці посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки засуджені тримаються в ізольованих жилих приміщеннях, а в дільниці посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки - у приміщеннях камерного типу.
Відповідно до положень частини 1 статті 115 КВК України особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.
З метою врегулювання порядку виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі Наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 № 2186/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, які є обов`язковими для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (далі - Правила № 2186/5).
З 14.09.2018 набрали чинності Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 (далі - Правила № 2823/5).
Згідно із приписами розділу ХХХІІ Правил № 2186/5, у дільницях посиленого контролю виправних колоній засуджені тримаються в умовах суворої ізоляції від інших засуджених, яка поєднується із застосуванням до них обмежень, передбачених режимом відбування покарання, а також заходів виховного впливу. У дільницях посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання та середнього рівня безпеки засуджені розміщуються у звичайних жилих приміщеннях, а в дільницях посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки - у ПКТ. Засуджені, які тримаються у дільниці посиленого контролю, не мають права виходу з жилих приміщень та ПКТ, за винятком виходу на роботу та проведення прогулянок у встановлений розпорядком дня час, а також у випадках надання їм побачень, медичного обстеження та стаціонарної медичної допомоги, відвідування кімнати для виховної роботи.
Аналогічні положення закріплені розділом ХХХІІ Правил № 2186/5.
Згідно з пунктами 10-12 Мінімальних стандартних правил поводження з в`язнями (резолюція 663 CI (XXIV) (995_992) ООН від 30.08.1955, всі приміщення, якими користуються в`язні, особливо спальні, повинні відповідати всім санітарним вимогам, причому належну увагу слід звертати на кліматичні умови, особливо на кубатуру цих приміщень, на мінімальну площу їх, на освітлення, опалення і вентиляцію. В приміщеннях, де живуть і працюють в`язні: вікна повинні мати достатні розміри для того, щоб в`язні могли читати і працювати при денному світлі, і повинні бути сконструйовані так, щоб забезпечувати доступ свіжого повітря, незалежно від того, є чи немає штучної системи вентиляції; штучне освітлення повинне бути достатнім для того, щоб в`язні могли читати і працювати без шкоди для зору. Санітарні вузли повинні бути достатні для того, щоб кожен в`язень міг задовольнити свої природні потреби, коли йому це потрібно, в умовах чистоти і пристойності.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил (Рекомендація № R (2006)2 від 12.02.1987 Комітету Міністрів держав-учасниць) при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту. Утримання ув`язнених в умовах, які порушують їхні права людини, не може бути виправдано нестачею ресурсів.
Згідно до пункту 18.2 Європейських пенітенціарних (в`язничних) правил, у всіх будівлях, де ув`язнені повинні мешкати, працювати або збиратися: вікна мусять бути достатньо великими, аби ув`язнені могли читати чи працювати при природному освітленні в нормальних умовах, та забезпечувався приплив свіжого повітря, крім тих випадків, коли є відповідна система кондиціонування повітря; штучне освітлення мусить відповідати загальноприйнятим технічним нормам; повинна бути передбачена система сигналізації, яка дозволяє ув`язненим негайно встановлювати контакт із персоналом.
Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005 №124 затверджено Положення про сектор максимального рівня безпеки при виправній колонії середнього рівня безпеки, чинне на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №124) відповідно до пункту 1.1 якого сектор максимального рівня безпеки при виправній колонії середнього рівня безпеки (далі - сектор) створюється і ліквідовується наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань (далі - Департамент). 
Згідно з пунктом 1.2 Положення №124 сектор є структурним підрозділом виправної колонії середнього рівня безпеки (далі - колонія), на території якої він створений, і розташовується в ізольованому (локальному) секторі житлової зони колонії на базі капітально побудованих приміщень камерного типу (далі - ПКТ). 
Відповідно до пункту 1.3 Положення №124 у секторі тримаються засуджені до позбавлення волі на певний строк, яким за рішенням Апеляційної комісії Державного департаменту України з питань виконання покарань з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі (далі - Апеляційна комісія Департаменту), установлено відбування покарання у ПКТ виправної колонії максимального рівня безпеки, а також чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі. Кількість місць для тримання засуджених у секторі в кожному конкретному випадку визначається наказом Департаменту.
При цьому, Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005 №124 начальникам територіальних органів управління Державного департаменту України з питань виконання покарань доручено забезпечити умови тримання засуджених у секторах максимального рівня безпеки при виправних колоніях середнього рівня безпеки відповідно до Кримінально-виконавчого кодексу України, нормативно-правових актів Державного департаменту України з питань виконання покарань та цього Положення. 
Додатком до Положення №124 є Типові правила щодо обладнання секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі (далі - Типові правила), які застосовуються для обладнання нових та реконструкції і капітального ремонту діючих секторів максимального рівня безпеки (далі - сектори).
Пунктом 1 Типових правил встановлено, що при облаштуванні секторів, крім цих правил, необхідно також керуватися вимогами державних будівельних норм, державних стандартів України, державними протипожежними та санітарними нормами при будівництві, а також вимогами відомчих нормативно-правових актів, що регламентують це питання.
Відповідно до пункту 3 Типових правил з метою забезпечення надходження до камери належного природного освітлення відношення площі світлових прорізів до площі підлоги встановлюється не менше 1:8, віконні прорізи виконуються висотою 1200 мм, шириною - не менше 900 мм. 
У кожній камері встановлюються санітарний вузол, обладнаний унітазом із зливним бачком, умивальник та при технічній можливості душова кабіна. Санітарний вузол обов`язково відгороджується суцільною перегородкою висотою не менше 1 м з дверима, що відчиняються з зовні.
Також встановлено, що прогулянкові дворики розміщуються на території сектору або на даху будівлі з ПКТ і будуються з розрахунку 3 кв. м на одну особу і не менше ніж на 25% від загальної кількості місць для засуджених у секторі. Площа кожного прогулянкового дворика має бути не менше ніж 12 кв. м.
Згідно з пунктом 4.2 Типових правил у приміщеннях передбачається припливна або припливно-витяжна вентиляція. У камерах передбачаються: а) припливно-механічна вентиляція з підігрівом припливного повітря в холодний період та розташування повітроводів у коридорах уздовж повздовжньої стіни з розміщенням припливних отворів у стінах камер; б) витяжна гравітаційна вентиляція через окремі для кожної камери витяжні канали, що розміщуються у стіні.
Пунктом 15 частини 1 статті 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, зобов`язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну установу Городищенська виправна колонія (№96), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27 червня 2018 року №2134/5, Городищенська виправна колонія (№96) є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, органом управління виправної колонії є Міністерство юстиції України. Діяльність виправної колонії контролюється та координується Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та Адміністрацією ДКВС України. 
Згідно з підпунктами 4 та 12 пункту 5 вказаного Положення виправна колонія відповідно до покладених на неї завдань створює необхідні умови для забезпечення прав та законних інтересів засуджених, здійснює матеріально-побутове забезпечення засуджених, які тримаються у виправній колонії, відповідно до вимог нормативно-правових актів; створює їм побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни.
Відповідно до пункту 13 Положення виправна колонія утримується за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.  
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи у 2013 та 2018 роках працівниками Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини спільно з представниками громадськості здійснено моніторинговий візит до ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)».
Так, за результатами моніторингового візиту у квітні 2013 року виявлено ряд недоліків та рекомендовано Державній пенітенціарній службі України вирішити питання щодо рівномірного розміщення у Городищенській виправній колонії (№96) засуджених дільниці приміщень камерного типу та довічного позбавлення волі з метою забезпечення мінімальної площі на одну особу та створення належних умов відбування покарання; вжити заходів щодо приведення камерних приміщень у відповідність до вимог нормативно-правових актів, у тому числі: забезпечити належні санітарно-гігієнічні умови в санітарних вузлах, замінити застарілий інвентар, обладнати їх напівавтоматичним зливом води, спальні місця у приміщеннях камерного типу та камерах для тримання засуджених до довічного позбавлення волі обладнати відповідно до встановлених законодавством норм площі; забезпечити у всіх камерних приміщеннях доступ до свіжого повітря, а також забезпечити достатній рівень природного та штучного освітлення. Рекомендовано забезпечити належне фінансування планових та капітальних ремонтів приміщень Городищенської виправної колонії (№96), у Городищенській виправній колонії (№96) привести відповідно до вимог нормативно-правових актів обладнання дворів для проведення прогулянок засуджених, у першу чергу на дільниці для тримання засуджених до довічного позбавлення волі.
В свою чергу, у звіті моніторингу за 2013 рік, адміністрації Городищенської виправної колонії (№96) рекомендовано вжити заходів щодо покращення умов праці засуджених, провести капітальні та поточні ремонти відповідно до визначених законодавством для виробничих об`єктів норм, працю засуджених організувати з додержанням правил охорони праці, техніки безпеки та виробничої санітарії.
22 серпня 2018 року начальник відділу моніторингу дотримання прав людини на належне утримання Департаменту реалізації національного превентивного механізму Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, головний спеціаліст відділу права на працю Департаменту моніторингу соціальних прав Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, регіональний координатор взаємодії з громадськістю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Рівненській області, представник громадськості здійснили моніторинговий візит державної установи Городищенська виправна колонія (№96).
За результатами моніторингового візиту рекомендовано Міністерству юстиції України забезпечити: право на приватність у банному комплексі (обладнати душові кабіни шторками/перегородками); належне штучне освітлення в жилих приміщеннях дільниці ресоціалізації; норму жилої площі на кожного засудженого в окремих жилих приміщеннях дільниці ресоціалізації; провести ретельну перевірку фактів затримки/невідправки кореспонденції засуджених; вжити заходів щодо повної реконструкції сектору максимального рівня безпеки, в якому відбувають покарання засуджені до довічного позбавлення волі в умовах, які є несумісними з повагою до людської гідності; повідомити до 28 вересня 2018 року Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про вжиті заходи реагування за фактами виявлених порушень прав людини, додавши копії матеріалів перевірки та управлінських рішень.
Таким чином, рекомендації щодо забезпечення належних умов утримання засуджених у ДП «Городищенська виправна колонія (№96)» та усунення виявлених недоліків, які негативно впливають на забезпечення умов утриманих у ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)», надані Державній пенітенціарній службі України та Міністерству юстиції України.
За підсумками моніторингових візитів не встановлено обов`язкових дій для ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» в частині покращення житлово-побутових умов засуджених, які утримуються у такій колонії, а рекомендовано покращити умови їх  праці.
При цьому, під час моніторингового візиту у 2018 році зазначено, що адміністрацією установи в цілому вживаються заходи щодо приведення умов тримання засуджених, які є сумісними з повагою до людської гідності відповідно до міжнародних стандартів. У структурних дільницях виправної колонії поступово проводяться відповідні будівельні та ремонтні роботи та вживаються заходи, спрямовані на покращення умов тримання засуджених.
Таким чином, моніторинговою групою, у звіті 2018 року встановлено здійснення відповідачем певних заходів щодо приведення умов тримання засуджених, що вказує на вчинення дій з боку відповідача щодо приведення до нормативних вимог умов тримання засуджених.
Окрім того, відповідачем до матеріалів справи долучено копію акта комісії від 10.07.2017, затвердженого начальником державної установи Городищенська виправна колонія (№96), згідно з яким 10.07.2017 проведено обстеження приміщення прогулянкових двориків в секторі максимального рівня безпеки для засуджених до довічного позбавлення волі на предмет готовності до експлуатації. В результаті обстеження встановлено, що площа прогулянкових двориків становить 12,1 м2, такі готові до експлуатації.
Згідно з довідкою державної установи Городищенська виправна колонія (№96) від 06.03.2019 відповідно до Технічного паспорту гуртожитку №4 інвентаризаційна справа №50 та плану поверхів камери в яких утримувався позивач №19 та №22 розташовані на 2-му поверсі гуртожитка №4 та мають загальні площі 4,6 м2 та 4,7 м2 відповідно. В камерах є віконні прорізи розміром 0,93*1,2 м, в камерах встановлені санвузли, що обладнані унітазом та зливним бачком та умивальником. Санітарні вузли у камерах відгородженні суцільною перегородкою висотою, що не менша 1 м з дверима, що відчиняються ззовні. Вентиляцію в камерах передбачено природну. Для збільшення доступу природного світла до вікон камер, де утримуються засуджені до довічного позбавлення волі, на світловому ліхтарі замінено прозору покрівлю. Прогулянкові дворики для засуджених сектору приведенні у відповідність до чинного законодавства - площа одного прогулянкового дворика становить більше 12 м2. Доступ свіжого повітря під час проведення прогулянок засудженими сектору регулюються 6-ма вентиляційними вікнами, які розміщені поряд з прогулянковими двориками.
До довідки долучені копія технічного паспорту гуртожитку №4 та фотоматеріали. 
Відповідно до статті 8 КВК України засуджені мають право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.
Отже, в разі звернення засудженого з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, про отримання таких, адміністрацією надається засудженому талон-підтвердження.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи за період перебування позивача у ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» в період з 01.04.2011 до дня вибуття надходило лише одне звернення ОСОБА_1 та одне звернення матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , які не стосувалися питань покращення житлово-побутових умов перебування позивача в установі. 
Щодо звернень у період з 2004 до 01.04.2011 відповідачем вказано на те, що така інформація відсутня з підстав знищення журналів та справ за закінченням строку зберігання.
Разом з тим, Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що під час його утримання в ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» його не влаштовували житлово-побутові чи матеріальні умови його утримання. Не надано також і доказів звернення до адміністрації із заявами про покращення його житлово-побутових чи матеріальних умов утримання під час відбування покарання у ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» чи переведення його до іншої установи.
Окрім того, на момент звернення до суду з вказаним позовом та розгляду справи судом першої інстанції позивач переведений до іншої виправної колонії з покращеними умовами для тримання засуджених.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви відсутності бездіяльності відповідача щодо незабезпечення належних житлових умов, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання позивача, наведено підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі №460/3045/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	М. А. Пліш  	
    Повне судове рішення складено 14.01.2020