ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3844/18  Номер провадження 22-ц/814/33/20	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Бутенко С.Б.
Суддів: Гальонкіна С.А., Прядкіної О.В.
за участю секретаря: Кальник А.М.
розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 липня 2019 року у складі судді Самсонової О.А.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
В липні 2018 року позивачка  ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів.
Позов мотивовано тим, що з жовтня 2016 року по січень 2017 року вона проживала з відповідачем ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання ОСОБА_1 неодноразово висловлював намір мати спільних дітей, проте, коли дізнався, що вона вагітна, забрав свої речі, залишив її вагітну та став проживати окремо. Від вказаних стосунків з ОСОБА_1 у неї народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На момент народження дитини сторони в шлюбі не перебували, тому відомості до актового запису про народження дитини були внесені в порядку, передбаченому ст.135 Сімейного кодексу України («зі слів матері»).
З моменту народження сина ОСОБА_1 жодної допомоги дитині та позивачці не надавав, сина жодного разу не відвідав, хоча достовірно знає, що є біологічним батьком ОСОБА_3 . 
Позивачка неодноразово зверталася до відповідача як особисто, так і в телефонній розмові з проханням надати матеріальну допомогу сину, проте визнати своє батьківство у добровільному порядку ОСОБА_1 відмовляється.
Вона самостійно забезпечує, доглядає та виховує сина. Відповідач від виконання обов`язку щодо утримання дитини ухиляється.
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн. щомісячно з урахуванням індексації до досягнення повноліття дитини, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною віку трьох років. В межах суми платежу за один місяць просила допустити рішення суду до негайного виконання.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн. на місяць до повноліття дитини, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, які підлягають індексації.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 500 грн. на місяць до досягнення дитиною – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , віку трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили, які підлягають індексації.
Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5204 грн. 80 коп. на відшкодування понесених судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт батьківства відповідача ОСОБА_1 по відношенню до дитини ОСОБА_4 визнаний судом внаслідок ухилення відповідача від участі у проведенні судової молекулярної генетичної експертизи, яка могла підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, та підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 . 
Доводи скарги ґрунтуються на тому, що в рішенні суду не вказано жодних доказів на підтвердження вимог позивачки, окрім пояснень свідків, які не є належними та допустимими доказами його батьківства, від участі в експертизі він не ухилявся, 24 квітня 2019 року був госпіталізований швидкою медичною допомогою та до 26 квітня 2019 року включно перебував на стаціонарному лікуванні, про засідання і розгляд справи не знав, оскільки проходив профілактичне лікування та обстеження за кордоном. Судом також не було враховано той факт, що в період з жовтня 2016 року по січень 2017 року він проживав зі своєю офіційною дружиною ОСОБА_5 , яка не була допитана судом як свідок, а з позивачкою ОСОБА_2 жодних відносин не мав.
Також зазначає, що він жодним чином не заперечував проти проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, однак просив призначити її в не в Україні, оскільки майбутні результати такої експертизи проведеної на території України вважає сумнівними, так як подруга позивачки є медичним працівником, має батька на посаді головного лікаря та є власником приватного медичного закладу, що дає їй можливість впливати на результати такої експертизи.
Окрім того, він не був належним чином повідомлений про дату відібрання зразків для проведення генетичної експертизи, а тому його відсутність не може розцінюватися як ухилення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Дичук І.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, яка визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).
По справі встановлено, що  ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір`ю є позивач ОСОБА_2 , про що Київським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зроблено актовий запис № 1085 від 02 вересня 2017 року. 
Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою, що підтверджується даними відповідного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 02 вересня 2017 року № 00018620777.
Відповідач категорично заперечує своє батьківство по відношенню до ОСОБА_3 та проживання і ведення спільного господарства з позивачкою до народження дитини.
З метою з`ясування питання чи є ОСОБА_6 біологічним батьком ОСОБА_3 ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2018 року, яка була оскаржена відповідачем та залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року, було призначено судову молекулярну генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року усунено описку в ухвалі від 19 вересня 2018 року в частині правильного написання прізвища відповідача.
Згідно повідомлень судового експерта від 11.02.2019 року № 1131 та від 13.05.2019 року № 9/215СЕ-19 для відбору порівняльних зразків біологічного матеріалу 23 січня 2019 року сторони не з`явились, 24 квітня 2019 року до Харківського НДЕКЦ МВС України з`явилися ОСОБА_2 Сергіївна та малолітній ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_1 не з`явився, станом на 24.04.2019 року зразки біологічного матеріалу до експертної установи не надходили, що унеможливило проведення експертизи. 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду доказів на спростування тверджень позивачки щодо його батьківства стосовно її сина, для проведення генетичної експертизи не з`явився, а тому відповідно до статті 109 СК України суд застосував наслідки ухилення відповідача від участі в експертизі та визнав факт батьківства ОСОБА_6 , для з`ясування якого експертизу було призначено.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на наступне.
Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; за рішенням суду.
Згідно частини другої статті 128 СК України підставою для визнання батьківства за рішенням суду є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. 
За правилами статті 76 ЦПК України доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.
Докази у справі мають відповідати вимогам статей 77-80 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 13, 81 ЦПК України). 
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.
Згідно статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері, іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правдивості. 
У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України). 
По справі встановлено, що відбір зразків крові призначався експертом на 23 січня та 24 квітня 2019 року, про що сторонам рекомендованим листом направлялись судом повідомлення з роз`ясненням наслідків ухилення від проведення експертизи, встановлених статтею 109 ЦПК України. Зворотні повідомлення про необхідність відповідача з`явитись в судове засідання та на відбір зразків поверталися до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно доводів апеляційної скарги відповідача 24 квітня 2019 року він не прибув до експертної установи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та госпіталізацією до неврологічного відділення Центру ПМСД за місцем проживання, де він перебував у стаціонарі до 26 квітня 2019 року. 
Сприяючи сторонам в реалізації ними процесуальних прав, апеляційний суд ухвалою від 12 листопада 2019 року призначив по справі судову молекулярну генетичну експертизу, неможливість проведення якої в суді першої інстанції була обумовлена відсутністю порівняльних зразків біологічного матеріалу та неявкою відповідача ОСОБА_6 до експертної установи для їх відбору. Проте, у призначений час для відібрання таких зразків 23 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений, також не з`явився, вимоги ухвали апеляційного суду не виконав, що унеможливило проведення експертизи, про що судовий експерт надав суду повідомлення від 13.01.2020 р. № 9/1173СЕ-19. 
Наведені відповідачем у клопотанні від 03.02.2020 р. мотиви таких дій є безпідставними і апеляційним судом до уваги не беруться, адже, участь в експертизі, що може підтвердити чи спростувати його батьківство, є не лише правом, а й обов`язком відповідача, встановленим законом та ухвалою суду, яка набрала законної сили і відповідно до статті 18 ЦПК України підлягає виконанню. В розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке втручання у право на повагу до приватного і сімейного життя ґрунтується на законі та є необхідним у демократичному суспільстві для захисту прав та інтересів малолітної дитини. 
За змістом статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин та вимог закону дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на те, що відповідач ОСОБА_6 був обізнаний про призначення експертизи як судом першої, так і апеляційної інстанцій, належним чином повідомлений про час та місце відбору зразків для проведення експертизи, проте до експертної установи не з`явився без поважних причин, мотивувавши свої дії по ненаданню експерту біологічних зразків обставинами, що не заслуговують на увагу, тобто умисно ухилявся від проведення генетичної експертизи, що, враховуючи насамперед інтереси дитини, є підставою для визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та як наслідок, стягнення з нього аліментів на утримання дитини.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та грунтуются на незгоді відповідача з оцінкою судом доказів по справі та застосуванням наслідків ухилення відповідача від участі в проведенні генетичної експертизи, встановлених статтею 109 ЦПК України, що знайшло підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на батьків в силу приписів статті 51 Конституції України та статті 180 СК України. Визначений судом розмір аліментів на дитину відповідає вимогам статей 182, 184 СК України та розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку й доводами апеляційної скарги не спростовується. 
З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 липня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                С.Б. Бутенко

Судді:                                                                        С.А. Гальонкін

                                                                       О.В. Прядкіна