ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року    
м. Черкаси 

Справа № 711/3222/19		
Провадження № 22-ц/821/341/20		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого:               Карпенко О.В. 
суддів:                             Єльцова В.О., Нерушак Л.В.
секретаря:                     Винник І.М.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2019 року (ухваленого в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Кондрацької Н.М., повний текст складено 09 грудня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

                                                   в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

12 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкасиіз позовом до  ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1  надав у позику грошові кошти відповідачу ОСОБА_2 на загальну суму 24 000 доларів США. Передача грошей відбувалася в 3 етапи. 
В перший раз він позичив йому грошові кошти 19 липня 2018 року в сумі 10 000 доларів США. Після отримання грошових коштів, ОСОБА_2 надав позивачу розписку та зобов`язався повернути гроші до 20 вересня 2018. Проте гроші відповідач в обумовлений розпискою термін не повернув.
22 лютого 2019 року позивач позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, про що відповідач склав відповідну розписку і зазначив, що поверне гроші до 26 лютого 2019 року, проте гроші у визначений в розписці термін не повернув.
28 лютого 2019 року позивач позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8000 доларів США, про що відповідач склав відповідну розписку і зазначив, що поверне гроші до 05 березня 2019 року. 
Проте, зазначає позивач, станом на 10 квітня 2019 року ОСОБА_2 свого обов`язку щодо повернення коштів не виконав, що змусило ОСОБА_1 звернутися за захистом своїх порушених прав до суду із відповідним позовом.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд постановити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в сумі 24 000 доларів США з визначенням еквівалента в національній валюті на час ухвалення рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2019 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 24 тисячі доларів США.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 6439,54 грн.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки відповідачем у встановлений строк грошові зобов`язання належним чином не були виконані, а доказів на підтвердження повернення позивачеві коштів зі сторони  ОСОБА_2 надано не було, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 08 січня 2020 року, ОСОБА_2 вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте із порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просив суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2019 рокута постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення при дослідженні боргових розписок ОСОБА_2 не було встановлено їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, оскільки виходячи зі змісту розписок, з них не вбачається у зв`язку з чим та для яких цілей відповідач отримав грошові кошти.
На думку особи, що подала апеляційну скаргу, судом першої інстанції не було враховано, що гроші відповідачу від позивача були фактично надані для купівлі автомобіля. Автомобіль був придбаний і в подальшому, за згодою позивача перепроданий за більш високу вартість, а прибуток з продажу відповідач повинен був поділити з позивачем.
Тому, на думку ОСОБА_2 , розписки не можуть бути достатнім та належним доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли саме з договору позики та отримання відповідачем коштів за договором позики.

Відзив на апеляційну скаргу.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 від ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання саме за договором позики і в обумовлений розписками термін грошові кошти не повернув.
Просив суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи 

Відповідно до розписки від 19 липня 2018 року, ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області) отримав у борг від ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які зобов`язався повернути до 20 вересня 2018 року. (а.с. 6)
Згідно розписки від 22 лютого 2019 року, ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області) отримав у борг від ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які зобов`язався повернути до 26 лютого 2019 року. (а.с. 7)
Крім того, як вбачається з розписки від 28 лютого 2019 року, ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області) отримав у борг від ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які зобов`язався повернути до 05 березня 2019 року. (а.с. 8)
В обумовлений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув, що і змусило останнього звертатися за захистом порушених прав до суду із відповідним позовом.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_2 не підлягає до задоволення,  виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 12 квітня 2017 року в справі № 6-487цс17).
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 465/6864/16-ц (провадження № 61-41819св18) та у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 554/445/17 (провадження № 61-14666ск19).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Статтею ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Разом з тим, ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, правильно встановив, що ОСОБА_2 не виконав умов укладеного із ОСОБА_1 договору позики, оформленого розписками від 19 липня 2018 року, 22 лютого 2019 року та 28 лютого 2019 року, оскільки у визначений розписками строк ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, і обґрунтовано зазначив про необхідність покладення на боржника обов`язку щодо повернення позивачеві сум позичених коштів, загальний розмір яких складає 24000 доларів США.
Посилання ОСОБА_2 на те, що судом першої інстанції не було виявлено справжню правову природу наданих позивачем розписок є нічим неаргументованими, оскільки всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, яка покладає обов`язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони  ОСОБА_2 на адресу суду не було надано будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували факт укладення між сторонами будь-якого іншого договору, а не договору позики.
Аналізуючи правову природу спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що складені ОСОБА_2 розписки підтверджують укладення між сторонами саме договору позики, при досягненні між ними згоди щодо всіх його істотних умов, оскільки відбувалась реальна передача позичальникові грошових коштів, зазначених в розписках. Також суд першої інстанції правильно зазначив, що із наданих розписок не вбачається, що позивач ОСОБА_1 передає грошові кошти ОСОБА_2 не в позику, а з іншою конкретною метою: для ведення спільного бізнесу, інвестування або інше.
Даний факт відповідачем спростований не був.
Оскільки матеріали справи не містять доказів на спростування факту отримання відповідачем грошових коштів в позику, як і їх розмір, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 є кредитором ОСОБА_2 , якому останній надав боргові розписки від 19 липня 2018 року, 22 лютого 2019 року та 28 лютого 2019 року про отримання ним у борг 24000 доларів США із обов`язком повернути вказану суму коштів в обумовлений сторонами строк, зазначений в розписках.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 640/15428/15-ц (провадження № 61-15110ск18).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Інші доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2  суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

                                                   п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення  в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуючий                                                         О.В. Карпенко
        
Судді                                                                              В.О. Єльцов

                                                                                  Л.В. Нерушак