Постанова                                      
Іменем України
22 січня 2020 року
 
м. Київ
справа № 761/23525/15-ц
провадження № 61-29407св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М., 
 
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),                 Штелик С. П.,
 
учасники справи:
 
позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,
відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка Олександра Борисовича на заочне рішення Шевченківського районного суду                 м. Києва від 06 грудня 2016 року у складі судді Савицького О. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О. Б., у якому просило визнати незаконними дії відповідача щодо зняття 27 червня 2012 року іпотечних заборон з нерухомого майна (нежилі приміщення III поверху в літ. «А», загальною площею 617,40 кв. м, що складає 8/100 частин від майнового комплексу, загальною площею 7 475,50 кв. м, за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 29 ); визнати незаконними дії відповідача щодо нотаріального посвідчення договору міни, зареєстрованого в реєстрі за № 1212, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альпо Холдинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД» (далі - ТОВ «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД»), за яким право власності на іпотечне нерухоме майно (нежилі приміщення III поверху в літ. «А», загальною площею 617,40 кв.м, що складає 8/100 частин від майнового комплексу, загальною площею 7 475,50 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 29 ) набуло ТОВ «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД» в обмін на прості векселі. 
Позов обґрунтовано тим, що 27 червня 2012 року відповідачем знято іпотечні заборони з нерухомого майна (нежилі приміщення III поверху в літ. «А», загальною площею 617,40 кв.м, що складає 8/100 частин від майнового комплексу, загальною площею 7 479,50 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 29 ), яке належало на праві власності ТОВ «Альпо Холдинг» та перебувало в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» на підставі іпотечних договорів, укладених з ТОВ «Альпо Холдинг».             27 червня 2012 відповідачем посвідчено договір міни, укладений між ТОВ «Альпо Холдинг» та ТОВ «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД», за яким право власності на вказане іпотечне нерухоме майно набуло ТОВ «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД» в обмін на прості векселя. Банк не подавав відповідачу жодних документів, які б могли бути підставою для зняття іпотечних заборон з нерухомого майна. Банк не звертався з проханням вилучити запис щодо предмета іпотеки з Державного реєстру іпотек та зняти заборону відчуження предмету іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, однак відповідачем 27 червня 2012 року з невідомих підстав знято відповідні іпотечні заборони з предмету іпотеки, внаслідок чого ТОВ «Альпо Холдинг» в цей же день здійснило відчуження нерухомого майна на користь третьої особи на підставі договору міни, посвідченого також відповідачем. Внаслідок незаконних дії відповідача відбулося вибуття з іпотеки банку нерухомого майна, яким забезпечувались кредитні договори на суму 863 869,20 доларів США та 6 836 287,56 грн, що завдало банку істотних збитків (т. 1, а. с. 1-5).
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня                2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від                          05 вересня 2017 року, позов задоволено. Визнано незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О. Б. щодо зняття                     27 червня 2012 року іпотечних заборон з нерухомого майна (нежилі приміщення III поверху в літ. «А», загальною площею 617,40 кв.м, що складає 8/100 частин від майнового комплексу, загальною площею 7 479,50 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 29 ). Визнано незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О. Б. щодо нотаріального посвідчення договору міни, зареєстрованого в реєстрі за № 1212, укладеного між ТОВ «Альпо Холдинг» та ТОВ «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД», за яким право власності на іпотечне нерухоме майно (нежилі приміщення III поверху в літ. «А», загальною площею 617,40 кв.м, що складає 8/100 частин від майнового комплексу, загальною площею 7479,50 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 29 ) набуло ТОВ «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД» в обмін на прості векселі. Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О. Б. на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн (т. 1, а. с. 214-217).
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з незаконності дій відповідача щодо зняття іпотечних заборон з нерухомого майна та, як наслідок, неправомірного подальшого посвідчення договорів міни, оскільки відповідачу було достовірно відомо, що нерухоме майно перебувало в іпотеці у позивача, він не накладав заборону на таке майно і були відсутні належні дані щодо відмов нотаріусів, які накладали заборону, на її зняття, а також позивач у встановленому законом порядку не надавав згоди на зняття заборони з нерухомого майна, яке перебувало у нього в іпотеці.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк О. Б. звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
23 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О. Б.
У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ «ОТП Банк» на касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О. Б.
Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня                 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві                Петрову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року вказану справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 25 листопада 2019 рокусправу за позовом ПАТ «ОТП Банк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О. Б. про визнання дій незаконними повернуто на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, із зазначенням того, що на час вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про наявність підстав для прийняття до розгляду цієї справи набрав чинності Закон України від 02 жовтня 2019 року                   № 142-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підстав передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та щодо строків повернення справи», зокрема якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.
Аргументи учасників  справи 
Доводи касаційної скарги 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. 
Закон України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 
З урахуванням наведеного, вказаний спір є публічно-правовим, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із здійсненням нотаріусом владних управлінських функцій, пов`язаних із прийняттям управлінських рішень щодо розгляду заяви іпотекодавця про державну реєстрацію скасування обтяжень нерухомого майна без дотримання, на думку особи, яка називає себе представником позивача, процедури їх прийняття і не стосується виконання умов цивільно-правових угод. 
Окрім того, позивач звернувся до суду зі спливом позовної давності. Оскаржувані судові рішення є необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягають скасуванню.
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
Заперечення на касаційну скаргу обґрунтовано тим, що правовідносини, що виникають між нотаріусами та іншими суб`єктами нотаріальної діяльності, є процесуальними за своєю сутністю і не можуть характеризуватися як владні відносини у розумінні КАС України. 
З урахуванням положень статті 17 КАС України необхідно дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 червня                                   2012 року приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О. Б. знято іпотечні заборони з нерухомого майна (нежилі приміщення III поверху в літ. «А», загальною площею 617,40 кв.м, що складає 8/100 частин від майнового комплексу, загальною площею 7 479,50 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 29 ), яке належало на праві власності ТОВ «Альпо Холдинг» та перебувало в іпотеці ПАТ «ОТП Банк» на підставі наступних іпотечних договорів, укладених з ТОВ «Альпо                        Холдинг»: - договору іпотеки № PM-SME001/123/2006 від 20 грудня 2006 року, посвідченого 20 грудня 2006 року приватним нотаріусом КМНО Рвач Ж. В. за реєстровим № 3795 (запис про заборону відчуження предмету іпотеки за реєстровим № 3796 від 20 грудня 2006 року), яким забезпечувалось виконання зобов`язання за кредитним договором від 20 грудня 2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТБ Банк» та ТОВ «Альпо Холдинг»; - договору іпотеки № PL-08-564/28-2 від 21 липня 2008 року, посвідченого 21 липня 2008 року приватним нотаріусом КМНО Козоріз Л. М. за реєстровим № 2110 (запис про заборону відчуження предмету іпотеки за реєстровим № 2111 від 18 липня 2008 року), яким забезпечувалось виконання зобов`язання за кредитним договором від 18 липня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТБ Банк» та ТОВ «Альпо Холдинг» та кредитним договором від 20 грудня 2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТБ Банк» та ТОВ «Альпо Холдинг».
27 червня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О. Б. посвідчено договір міни, укладений між ТОВ «Альпо Холдинг» та ТОВ «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД», за яким право власності на вказане іпотечне нерухоме майно набуло ТOB «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД» в обмін на прості векселя.
27 червня 2012 року за реєстровими № № 1210, 1211 саме приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О. Б. знято заборони відчуження нежилих приміщення III поверху в літ. «А», загальною площею 617,40 кв.м, що складає 8/100 частин від майнового комплексу, загальною площею 7 479,50 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 29 , накладені 20 червня 2006 року та 21 липня 2008 року приватними нотаріусами КМНО Рвач Ж. В. та Козоріз Л. М. , у зв`язку з посвідченням цими приватними нотаріусами вищевказаних договорів іпотеки.
Того ж дня приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О. Б. вилучено відповідні записи про обтяження (заборона та іпотека) вказаного нерухомого майна з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується витягами № 36696684 та № 36696950.
Під час вчинення нотаріальних дій та для вилучення цих записів приватному нотаріусу КМНО Гнідюку О. Б., серед іншого, надано заяву ТОВ «Альпо Холдинг» (іпотекодавець) про зняття заборони відчуження вказаного нерухомого майна, рішення Господарського суду м. Києва від 30 травня 2012 року про припинення дії договору іпотеки, посвідченого 20 грудня 2006 року за реєстровим № 3795 приватним нотаріусом КМНО Рвач Ж. В. та 21 липня 2008 року за реєстровим                 № 2110 приватним нотаріусом КМНО Козоріз Л. М., зняття заборони відчуження нежилих приміщення III поверху в літ. «А», загальною площею 617,40 кв.м, що складає 8/100 частин від майнового комплексу, загальною площею 7 479,50 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 29 , а також вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного і договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Згідно з підпунктом 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, у редакції, що діяла на час зняття заборони відчуження майна, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна, зокрема, припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки).
Про зняття заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора (підпункт 5.4 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку).
Відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на об`єкти нерухомого майна підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (підпункт 6.2 пункту 6 глави 15 розділу II Порядку).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з незаконності дій відповідача щодо зняття іпотечних заборон з нерухомого майна та, як наслідок, неправомірного подальшого посвідчення договорів міни, оскільки відповідачу було достовірно відомо, що нерухоме майно перебувало в іпотеці у позивача, він не накладав заборону на таке майно і були відсутні належні дані щодо відмов нотаріусів, які накладали заборону, на її зняття, а також позивач у встановленому законом порядку не надавав згоди на зняття заборони з нерухомого майна, яке перебувало у нього в іпотеці.
Верховний Суд погоджується з вказаним висновком судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на такі встановлені судами фактичні обставини справи. 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що документи, які б підтверджували, що приватні нотаріуси КМНО Рвач Ж. В. та Козоріз Л. М. на час зняття заборони не мали можливості зняти таку заборону, приватному нотаріусу КМНО Гнідюку О. Б. не надавалися, що не відповідає вимогам підпункту 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку. 
У заяві ТОВ «Альпо Холдинг» зазначено, що приватні нотаріуси КМНО Рвач Ж. В. та Козоріз Л. М. відмовилися виконувати вказане рішення Господарського суду м. Києва від 30 травня 2012 року, тобто відповідач не пересвідчився в тому чи дійсно іпотекодавець звертався до нотаріусів, які накладали заборону та чи дійсно вони відмовилися її знімати.
Судами також встановлено, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення до ЗАТ «ОТБ Банк» повідомлення про вилучення таких записів, що не відповідає вимогам підпункту 5.4 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку.
Вказані порушення вимог чинного законодавства приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О. Б. виявлені Міністерством юстиції України під час перевірки скарги ПАТ «ОТП Банк» про що зазначено в листі-відповіді від 13 липня 2015 року                          № 16938-0-33-15/13 (т.1, а. с. 33-36).
Згідно з вимогами частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Порушення відповідачем вимог чинного законодавства під час зняття заборони з іпотечного майна та подальшого посвідчення договорів міни, встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 07 жовтня 2015 у справі                                   № 910/24870/13 за позовом Закритого не диверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «ОТП Солюшн» ТОВ «ОТП Капітал» до ТОВ «Альпо Холдинг», ТОВ «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД», ТОВ «Галактик Інвест Груп», ТОВ «Метіда-Капітал», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: приватним нотаріус КМНО Гнідюк О. Б., приватним нотаріус КМНО Копійка В. В. про визнання недійсними договорів міни та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Альпо Холдинг», ТОВ «Торговий дім «Украгроінвест ЛТД», ТОВ «Галактик Інвест Груп», ТОВ «Метіда-Капітал» про визнання недійсними договорів міни.
Вказане рішення залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 05 липня 2016 року.
З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про незаконність дій відповідача щодо зняття іпотечних заборон з нерухомого майна та, як наслідок, неправомірного подальшого посвідчення договорів міни, оскільки відповідачу було достовірно відомо, що нерухоме майно перебувало в іпотеці у позивача, він не накладав заборону на таке майно і були відсутні належні відомості щодо відмов нотаріусів, які накладали заборону, на її зняття, а також позивач у встановленому законом порядку не надавав згоди на зняття заборони з нерухомого майна, яке перебувало у нього в іпотеці.
Враховуючи вказане, вчиненням таких дій порушило права позивача, як іпотекодержателя. 
Доводи касаційної скарги, аналогічні доводам апеляційної скарги, щодо неможливості розгляду справи за відсутності порушеного цивільного права і обрання позивачем невірного способу його захисту, є необґрунтованими та спростовуються вказаними встановленими фактичними обставинами.
Доводи касаційної скарги про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є необґрунтованими, оскільки позивачем оскаржуються дії нотаріуса, тобто порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії, що відноситься до юрисдикції загальних судів. 
Правова позиція стосовно юрисдикції спорів щодо захисту порушених прав особи, які вона вбачає у наслідках, спричинених неправомірними (на думку цієї особи) рішенням, дією чи бездіяльністю нотаріуса, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 757/1660/17-ц (провадження                     № 14-396цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 640/4301/17 (провадження     № 14-640цс18), від 03 липня 2019 року у справі № 804/4212/18 (провадження                 № 11-178апп19).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позов спрямований на захист майнового права позивача і зазначена категорія справ відноситься до спорів щодо права на предмет застави, тобто про право цивільне, що свідчить про приватноправовий характер спірних відносин і спростовує доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про належність спору до юрисдикції адміністративного суду.
Отже, розглянувши у порядку цивільного судочинства позов по суті заявлених вимог, суди першої й апеляційної інстанцій не порушили правил предметної та суб`єктної юрисдикції.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач вчиняючи оскаржувані дії діяв у межах чинного законодавства, оскільки іпотекодавцем йому надано всі необхідні документи та повідомлено, що нотаріус, який накладав іпотечну заборону відмовився її знімати, оскільки судами встановлено незаконність дій відповідача щодо зняття іпотечних заборон з нерухомого майна, у зв`язку з тим, що відповідачу було достовірно відомо, що нерухоме майно перебувало в іпотеці у позивача, він не накладав заборону на таке майно, а також позивач у встановленому законом порядку не надавав згоди на зняття заборони з нерухомого майна, яке перебувало у нього в іпотеці.
Доводи щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими, оскільки оскаржувану нотаріальну дію вчинено 27 червня 2012 року без відома і за відсутності іпотекодержателя (ПАТ «ОТП Банк»), а строк позовної давності становить три роки і обчислюється з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (статті 256, 257, 261), а судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що про зняття заборони на відчуження іпотечного майна банку стало відомо з ухвали Господарського суду м. Києва від 31 березня 2014 року , якою банк залучено до участі у справі № 910/24870/13 в якості третьої особи, після чого банком пред`явлено самостійні вимоги про визнання недійсними договорів міни (т. 1,                  а. с. 169, 170). 
Позов пред`явлено банком 18 серпня 2015 року (т. 1, а. с. 1), тобто в межах визначеного законом строку звернення до суду, тому обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що заява про пропуск строку позовної давності є необґрунтованою і порушене право підлягає судовому захисту.
Верховний Суд зауважує, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позову, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, надаючи оцінку доводам сторін, суд апеляційної інстанції належним чином вмотивував відповідні висновки, відображені у судовому рішенні. 
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
З огляду на вказані положення закону, встановлені судами фактичні обставини справи, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача із ухваленими у справі судовими рішеннями.
ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого                      2010 року).
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, повно та всебічно дослідили докази у справі, надали їм належну оцінку, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка Олександра Борисовича залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. М. Сімоненко
Судді:                                                                                                 А. А. Калараш
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
                                                                                                            Є. В. Петров
                                                                                                            С. П. Штелик