ПОСТАНОВА
Іменем України

06 лютого 2020 року 
Київ
справа № 127/22755/17
провадження № К/9901/27887/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу 
за позовом Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення штрафу, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 2 листопада 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Федчишена С. А., та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Драчук Т. О. (головуючий), Полотнянка Ю. П., Загороднюка А. Г.
І. Суть спору
1. У жовтні 2017 року Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (надалі також УМВС України у Вінницькій області, позивач) звернулось до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (надалі також Орган ДВС, відповідач), у якому просило скасувати постанову головного державного виконавця Органу ДВС Сінгаєвської О. М. від 5 жовтня 2017 року № 54122890 про накладення штрафу.
2. В обґрунтування своїх вимог УМВС України у Вінницькій області посилалось на безпідставність накладення штрафу згідно зі спірною постановою державного виконавця з огляду на об`єктивність причин невиконання судового рішення, а саме відсутність належного фінансування.
3. Відповідач позов не визнав. У запереченні проти позову Орган ДВС наполягав на його безпідставності, стверджуючи, що позивачем під час здійснення виконавчого провадження не надано доказів виконання судового рішення або доказів наявності обставин, які би свідчили про поважність причин його невиконання.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. На виконанні в Органі ДВС перебував виконавчий лист № 802/3968/14-а, виданий Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12 червня 2017 року про зобов`язання УМВС України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу.
5. 14 червня 2017 року головним державним виконавцем Сінгаєвською О. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54122890. 
6. 26 червня 2017 року позивачем надано відповідь про неможливість виконання рішення суду, у зв`язку з чим останнім подано до Вінницького апеляційного адміністративного суду заяву про роз`яснення рішення суду. Ухвалою суду від 27 липня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви, при цьому в мотивувальній частині зазначено період перерахунку з 31 жовтня 2014 року по 29 травня 2017 року.
7. На підставі вищевикладених обставин відповідачем 30 серпня 2017 року направлено вимогу щодо повного та фактичного виконання рішення суду.
8. Листом УМВС України у Вінницькій області від 13 вересня 2017 року № 22/26 повідомило, що станом на 13 вересня 2017 року вимоги постанови суду виконанні частково, а саме ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області нараховано ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, однак, у зв`язку з відсутністю фінансування, ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області необхідну суму коштів замовлено у Національної поліції України (лист від 6 вересня 2017 року про необхідність виділення додаткових коштів в сумі 39,072 гривень (КЕКВ 2112) та 7,285 гривень (КУКВ 2120)).
9. У подальшому державним виконавцем Сінгаєвською О. М. до УМВС України у Вінницькій області надсилались вимоги державного виконавця від 18 вересня 2017 року № 6873/02.1-25/3 та від 5 жовтня 2017 року № 7384/02.1-25/3.
10. При цьому разом із вимогою від 5 жовтня 2017 року державним виконавцем Сінгаєвською О. М. винесено постанову про накладення штрафу на УМВС України у Вінницькій області у розмірі 5100 гривень з підстав невиконання ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області рішення суду в повному обсязі в наданий державним виконавцем строк без поважних причин. Боржником здійснено лише нарахування заборгованості по заробітній платі без її виплати.
11. Не погоджуючись із указаною постановою, позивач звернувся до суду.
12. Суди також установили, що УМВС України у Вінницькій області листом від 30 жовтня 2017 року листом повідомило державного виконавця про повне виконання постанови суду від 29 травня 2017 року у справі № 802/3968/14-а.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
13. Вінницький міський суд Вінницької області постановою від 2 листопада 2017 року, яку залишено без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року, в позові відмовив.
14. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, виходив із правомірності спірної постанови державного виконавця, адже судове рішення, що перебувало на примусовому виконанні в Органі ДВС, станом на момент винесення спірної постанови не було виконано без поважних причин.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
15. Позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
16. Як і під час судового розгляду в судах першої й апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі позивач наполягає на незаконності спірної постанови з підстав поважності причин невиконання судового рішення у справі № 802/3968/14-а.
17. У касаційній скарзі УМВС України у Вінницькій області просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.
18. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
V. Оцінка Верховного Суду
19. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20. Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
21. Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
22. Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
23. Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
24. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
25. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
26. Своєю чергою, стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
27. Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).
28. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).
29. Зважаючи на встановлені судами обставини справи, Верховний Суд констатує невиконання з боку УМВС України у Вінницькій області судового рішення та відсутність підстав вважати таке невиконання таким, що відбулося з поважних причин. Так, як убачається з установлених судами обставин справи, виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 802/3968/14-а відкрито 14 червня 2017 року, про період перерахунку (з 31 жовтня 2014 року по 29 травня 2017 року) позивачеві повідомлено ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року, а з листом щодо додаткового фінансування позивач звернувся лише 6 вересня 2017 року, про що повідомив Орган ДВС 13 вересня 2017 року. Про виконання рішення суду виконано в повному обсязі позивач повідомив відповідача лише 30 жовтня 2017 року. 
30. Отже, Верховний Суд погоджується з позицією судів про те, що під час винесення спірної постанови від 5 жовтня 2017 року про накладення штрафу відповідач діяв у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження».
VІ. Висновки по суті вимог касаційної скарги 
31. За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
32. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VІI. Судові витрати
33. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області залишити без задоволення.
2. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 2 листопада 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року у справі № 127/22755/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    В. М. Бевзенко

                                                                                                    Н. А. Данилевич