ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/4374/19 
Провадження № 22-ц/816/38/20
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  
судді-доповідача:   Орлова І.В.,
суддів:                     Собини О.І., Ткачук С.С.,
учасники справи: 
позивачка:          ОСОБА_1 
відповідач:          ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу  № 591/4374/19 за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бутенко В.М. на  рішення Зарічного районного суду міста  Суми від 04 жовтня 2019 року (суддя  Сидоренко А.П., дата складання повного тексту рішення -  09 жовтня 2019 року), - 

                                                  в с т а н о в и в :

11 липня 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_2 не надає матеріальну допомогу, звернулася до суду  з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ,  у розмірі  ? частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини.
Рішенням Зарічного районного суду міста  Суми від 04 жовтня 2019 року позов задоволено. На користь ОСОБА_1 з 11 липня 2019 року і  до досягнення дитиною повноліття, присуджено до щомісячного стягнення з  ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у  розмірі ? частки з усіх  видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Бутенко В.М., посилаючись на неправильне застосування та порушення норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи,  просила скасувати рішення від 04 жовтня 2019 року і ухвалити нове, яким визначити щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1100,00 гривень. Саме такий розмір аліментів відповідає дійсним доходам відповідача та не порушує інтереси  інших осіб, які знаходяться на утриманні ОСОБА_2 (дружина та двоє неповнолітніх синів). Суд першої інстанції вищевказані обставини не врахував, а також не дослідив, яка сума коштів залишиться відповідачу на життя після утримання аліментів. За твердженням апелянта, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та окрім цього він повинен відповідати й фактичним доходам батьків. 
Правом на подачу відзиву в порядку, передбаченому положеннями статтею  360 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, позивачка  не скористалася.
Відповідно до частини 1 статті 369, частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи  здійснено без проведення судового засідання і повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Рішення Зарічного районного суду міста  Суми від 04 жовтня 2019 року зазначеним вимогам закону відповідає.
Так, судом  встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 25 лютого 2011 року уклали шлюб (а.с. 11), який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 11 серпня 2016 року було розірвано (а.с. 10).
Відповідач доводиться батьком неповнолітньому  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на 04 липня 2019 року навчався у  2-а класі Сумського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 26. Неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою (а.с. 4,6,9).
26 серпня 2016 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 8). ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_7 (а.с. 7).
23 вересня 2017 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_8 (а.с. 36) та ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син ОСОБА_9 (а.с. 37)
Визначаючи розмір аліментів у ? частці від заробітку(доходу) відповідача, суд першої інстанції, керуючись вимогами частини 3 статті 181 Сімейного кодексу, зазначив, що вибір способу стягнення аліментів на утримання дитини покладається на стягувача. Відсутність у боржника регулярного або фіксованого заробітку не є визначальним при визначенні такого способу стягнення аліментних платежів. При цьому місцевий суд врахував, що відповідач за станом здоров`я не має перешкод для працевлаштування і на утриманні  ОСОБА_2   знаходяться дружина і неповнолітній син ОСОБА_9 , 2019 року народження. 
Апеляційний суд погоджується з правильністю таких висновків, оскільки вони відповідають як обставинам справи,  так і нормам матеріального права. 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). 
Відповідно до частини 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Отже, право вибору способу стягнення аліментів у твердій грошовій  сумі або в частині від заробітку (доходу), законодавчо закріплене виключно за тою особою, яка звертається до суду  із такими вимогами, тобто за позивачем. 
За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.
Предметом заявленого ОСОБА_1 і розглянутого судом першої інстанції позову була вимога про стягнення аліментів у ? частині від заробітку (доходу) відповідача. Під час судового розгляду позивачка предмет позову не змінювала, вимогу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у твердій грошовій сумі не заявляла. 
З огляду на вищенаведені законодавчі норми, суд не вправі самостійно змінити спосіб стягнення аліментів з частини заробітку (доходу) на тверду грошову суми чи навпаки, а може лише визначати величину присуджених до стягнення аліментів.
Отже, суд першої інстанції безпомилково застосував норми матеріального та процесуального права, коли не погодився із запропонованим відповідачем у відзиві способом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 гривень щомісяця, оскільки право вибору способу стягнення аліментів закріплене лише за позивачкою, яка вимогу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у твердій грошовій формі суду не заявляла.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не обмежений у праві звернутись із вимогами про зменшення розміру аліментів, що стягуються в частці від заробітку (доходу) на підставі статті 192 СК України або дійти згоди з ОСОБА_1 , як одержувачкою аліментів, щодо способу їх стягнення і відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 181 СК України вирішити це в судовому порядку.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку  доказів, яким суд дав належну  правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявленого позову  повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись статтями  367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                   п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Бутенко Валентини Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2019 року без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 

Суддя доповідач:                                                                            І.В.Орлов 

Судді:                                                         О.І.Собина 

                  С.С.Ткачук