ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5809/19  Номер провадження 22-ц/814/301/20	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Кузнєцової О.Ю., 
секретаря Кальник А.М.,
за участі: представника позивача – адвоката Трифонова Ю.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2019 року, прийнятого під головуванням судді Самсонової О.А. в м. Полтава, із складанням повного тексту рішення 12 листопада 2019 року
у справі за позовом  ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2  до  Територіальної громади м. Полтави  в особі Полтавської міської ради про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування  житловим приміщенням, - 
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1  в своїх інтересах та інтересахнеповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  звернулася до суду з даним позовом.Вказувала, що у зв`язку з перебуванням у трудових відносинах з КП «Полтавський м`ясокомбінат» їй з листопада 1994р. було надано койко-місце в гуртожитку. З метою забезпечення можливості приватизації займаного жилого приміщення - кімнати № АДРЕСА_1 у гуртожитку за адресою : АДРЕСА_2 , просила встановити факт її проживання та факт проживання її доньки ОСОБА_2 на правових підставах у кімнаті № 509 та встановити право користування за нею з 12 вересня 2007 року та право користування за ОСОБА_2 на законних підставах у вказаній кімнаті з дня її народження.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2019 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на правових підставах у кімнаті АДРЕСА_3 з 12 вересня 2007 року.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на правових підставах у кімнаті АДРЕСА_3 з 12 вересня 2007 року.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Полтави  в особі Полтавської міської ради про  визнання права користування  житловим приміщенням відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання права користування зазначеною кімнатою, районний суд своє рішення мотивував тим, що дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем права позивачів на користування вказаним житловим приміщенням.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення районного суду, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права користування житловим приміщенням та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, визнавши за нею та її неповнолітньою донькою право користування на законних підставах житловим приміщенням – кімнатою АДРЕСА_3 . Зазначає, що суд не взяв до уваги вимоги Положення про порядок передачі у власність громадян квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, що належать до комунальної власності м.Полтави, п.17 якого передбачено надання рішення суду про визнання права користування жилим приміщенням у гуртожитку з зазначенням дати реєстрації та фактичного проживання в ньому.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 вселилася в гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ордеру №481, виданого 02 листопада 1994 року Полтавським м`ясокомбінатом на право зайняття ліжко-місця.
Згідно рішення правління КП «Полтавський м`ясокомбінат» від 12 вересня 2007 року ОСОБА_1 та її дочці ОСОБА_2 надано для проживання та прописки кімнату № 509, що підтверджується витягом з протоколу №21 засідання правління КП «Полтавський м`ясокомбінат».
На підставі наведеного рішенням правління КП «Полтавський м`ясокомбінат» в ордер №481, виданий 02 листопада 1994 року Полтавським м`ясокомбінатом, внесено зміни щодо номеру кімнати, право на зайняття якої надано позивачу.
Відповідно до довідки, виданої 25 вересня 2013 року КП «ЖЕО №2», ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 27 листопада 1991 року, ОСОБА_2 - з 29 жовтня 2004 року.
В кімнаті № 509 позивач та її донька ОСОБА_2 проживають після прийняття адміністрацією підприємства рішення про надання їм кімнати для проживання та прописки з 12 вересня 2007 року.
Рішенням позачергової тридцять восьмої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 30 січня 2014 року гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , прийнято до комунальної власності міста.
Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 16 липня 2015 року № 132 надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу).
З метою забезпечення реалізації прав громадян на приватизацію жилих та допоміжних приміщень у гуртожитку, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради і знаходяться на балансі комунального підприємства «ЖЕО № 2» ПМР, на підставі звернень мешканців гуртожитку, рішенням п`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 24 травня 2018 року залишено цілісні майнові комплекси будинку за адресою: АДРЕСА_2 у статусі «гуртожиток», дозволено приватизацію їх жилих та допоміжних приміщень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання права користування житловим приміщенням, кімнатою АДРЕСА_3 , районний суд своє рішення мотивував тим, що у відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України позивачем не надано доказів порушення її прав.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком районного суду.
Із позовної заяви вбачається, що вимоги позивача про захист права на користування кімнатою в гуртожитку ґрунтуються посиланням на перешкоди у здійсненні приватизації займаної кімнати № 509 в гуртожитку у зв`язку з тим, що в неї відсутній ордер на зайняття вказаної кімнати, а в ордері №481 від 02 листопада 1994 року зазначено про надання їй койко-місця ( а.с.8).
На підтвердження права постійного користування кімнатою 509 у гуртожитку у позивача вимагають довідку про реєстрацію місця проживання в кімнаті, яку вона бажає приватизувати, однак її реєстрація проведена тільки за адресою знаходження гуртожитку – пл АДРЕСА_2 ( а.с.7,13).
Відповідно до вимог ст. ст. 6, 127 ЖК України житлові будинки і житлові приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера його дії поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності.
Позивач разом з неповнолітньою дочкою, як вірно встановив районний        суд, постійно проживають на правових підставах у кімнаті АДРЕСА_3 з 12 вересня 2007 року.
Даний факт не оспорюється територіальною громадою м.Полтави.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що вона разом з донькою відкрито та добросовісно користуються жилим приміщенням- кімнатою 509 у гуртожитку та фактичного проживають в ньому, однак в реєстраційних документах відсутня вказівка на номер кімнати, що дає підстави колегії суддів вважати обгрунтованими позовні вимоги.
Виходячи з викладеного, наявні підстави згідно із ст.ст. 128,130 ЖК України визнати за позивачем та її донькою право користування на законних підставах житловим приміщенням – кімнатою АДРЕСА_3 .
Рішення районного суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення зазначених вимог.
В іншій частині рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, , 381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2019 року скасувати в частині   відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки про визнання права користування жилим приміщенням, ухваливши в цій частині нове рішення.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування на законних підставах житловим приміщенням – кімнатою № АДРЕСА_1 адресою АДРЕСА_2 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.Ю. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 16.01.2020 р.