Постанова
Іменем України 
13 лютого 2020 року
м. Київ
Справа № 226/559/18
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/804/945/19
Провадження № 51 – 4864 км 19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,  
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 у режимі відеоконференції,
його захисника                                          адвоката ОСОБА_7 у режимі
відеоконференції,
 
розглянув у судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050490000085 від 30 січня 
2018 року, щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, останній раз вироком Димитровського міського суду Донецької області від 08 квітня 2019 року за ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців, 
за ст. 185 ч. 2 КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката ОСОБА_7 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 
14 травня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 . 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 14 травня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 08 квітня 2019 року ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців.     
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з 22 серпня 2018 року, у строк покарання зараховано відбуте покарання за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 08 квітня 2019 року.   
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 3003 гривні процесуальних витрат за проведення судових експертиз. 
Прийнято рішення щодо речових доказів. 
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень проти власності за наступних обставин. 
29 січня 2018 року приблизно о 12 годині ОСОБА_6 у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , повторно таємно викрав з жіночої сумки гаманець, належний ОСОБА_8 , в якому знаходилось 2800 гривень, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2906 гривень. 
03 лютого 2018 року у вечірній час доби ОСОБА_6 у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_4 , повторно таємно викрав фотоапарат марки «Pentax» вартістю 885 гривень, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
06 лютого 2018 року приблизно о 08 годині 40 хвилин ОСОБА_6 у торгівельному залі магазину «Ніка» за адресою: Донецька область, м. Мирноград, вул. Гірнича, 14, повторно таємно викрав з жіночої сумки гаманець, належний продавцю ОСОБА_10 , в якому знаходилось 240 гривень, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 328 гривень 33 копійки.
01 квітня 2018 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_6 на автобусній зупинці «Автостанція м. Мирноград» за адресою: Донецька область, м. Мирноград, 
вул. Центральна, 69, скориставшись відсутністю водія, зайшов до салону автобуса марки «Еталон» державний номерний знак НОМЕР_1 , де з торпеди повторно таємно викрав чоловічу барсетку марки «Polo», в якій знаходилось 2800 гривень та документи на ім`я ОСОБА_11 , чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3093 гривні 40 копійок.
Крім того, 15 серпня 2018 року приблизно об 11 годині ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_5 , повторно таємно викрав з переднього пасажирського сидіння автомобіля марки «ВАЗ 2107» мобільний телефон марки «Meizu» та гроші в сумі 961 гривня, заподіявши матеріальну шкоду ОСОБА_12 на загальну суму 3361 гривня.          
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 30 липня 2019 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_6 та його захисник – адвокат 
ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначають, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в об`єднанні кримінальних проваджень щодо ОСОБА_6 , порушено право ОСОБА_6 на виступ з останнім словом, під час якого він мав намір заявити про щире каяття та принести вибачення суду і потерпілим. Указують на те, що при призначенні покарання суд достатньо не врахував стан здоров`я ОСОБА_6 , який хворіє на тяжкі невиліковні хвороби, що вважають належними підставами для призначення йому більш м`якого покарання. Зазначають, що суд апеляційної інстанції належно не розглянув всіх доводів апеляційної скарги та у мотивувальній частині зазначив про засудження ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 3, а не за ст. 185 ч. 2 КК України.
В судовому засіданні суду касаційної інстанції засуджений та його захисник відмовилися від своїх вимог в частині скасування судових рішень та просили прийняти рішення про пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання. 
У запереченнях на касаційні скарги засудженого та захисника прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, – ОСОБА_13 зазначає про безпідставність доводів, викладених у касаційних скаргах, та просить залишити їх без задоволення, а оскаржені судові рішення щодо ОСОБА_6 – без зміни.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 не надходило.      
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник – адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали свої касаційні скарги з врахуванням висловлених змін щодо їх вимог, просили змінити судові рішення і пом`якшити ОСОБА_6 покарання до 3 років позбавлення волі.   
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 необґрунтованими і просила залишити їх без задоволення.
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 185 ч. 2 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.
Доводи касаційних скарг про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 334 ч. 1 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими ст. 217 цього Кодексу.
02 жовтня 2018 року суддею Димитровського міського суду Донецької області 
ОСОБА_14 постановлено ухвалу про об`єднання проваджень № 1-кп/226/119/2018, 
1-кп/226/247/2018 та № 1-кп/226/190/2018 щодо ОСОБА_6 в одне провадження, присвоївши єдиний № 1-кп/226/119/2018.
При внесенні в обліково-статистичну картку інформації про об`єднання даних кримінальних проваджень щодо ОСОБА_6 з`ясовано, що об`єднання є технічно неможливим, оскільки у провадженні № 1-кп/226/190/2018 суддя ОСОБА_14 брала участь в ході досудового розслідування як слідчий суддя, що відповідно до вимог 
ст. 76 ч. 1 КПК України виключає можливість її участі в цьому провадженні. У зв`язку з цим ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 10 жовтня 
2018 року провадження № 1-кп/226/190/2018 було виділено із провадження 
№ 1-кп/226/119/2018 для здійснення окремого судового розгляду. 
Таке рішення відповідає вимогам ст. 217 КПК України, воно не погіршило становище ОСОБА_6 та не вплинуло на повноту судового розгляду. Покарання за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 08 квітня 2019 року, ухваленого за наслідками розгляду виділеного провадження № 1-кп/226/190/2018, на підставі 
ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів було частково складено з покаранням, призначеним за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 
14 травня 2019 року.
Якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Якщо такий обвинувачений не представлений захисником, суд зобов`язаний залучити захисника для здійснення захисту за призначенням і відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для його підготовки до захисту (ст. 330 ч. 1 КПК України).
Передбачене законом право головуючого видалити обвинуваченого із зали судового засідання на весь час судового розгляду суди практикують лише в тому разі, якщо він своєю поведінкою грубо порушує порядок у судовому засіданні і перешкоджає подальшому розгляду справи. Якщо ж судом було прийняте таке рішення, обвинувачений позбавляється можливості брати участь у судовому розгляді, виступати в судових дебатах чи з останнім словом.   
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 29 листопада 2018 року обвинуваченого 
ОСОБА_6 за повторне порушення порядку в залі судового засідання та непідкорення розпорядженням головуючого тимчасово видалено із зали судового засідання. 
30 листопада 2018 року після повернення до зали судового засідання ОСОБА_6 суд  повторно попередив його про можливість видалення із зали судового засідання на весь час судового розгляду за неналежну поведінку і про наслідки такого вилучення. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 30 листопада 
2018 року за повторне порушення порядку в залі судового засідання та непідкорення розпорядженням головуючого обвинуваченого ОСОБА_6 видалено із зали судового засідання до кінця судового розгляду.
У зв`язку з направленням до суду обвинувального акту в новій редакції від 30 січня 2019 року ОСОБА_6 було повернуто до зали судового засідання. 13 травня 
2019 року судове засідання проводилось за участю обвинуваченого ОСОБА_6 у режимі відеоконференції, однак у зв`язку з тим, що останній поведінки своєї не змінив і повторно порушив порядок в судовому засіданні, умисно затягуючи судовий розгляд, ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 13 травня 2019 року ОСОБА_6 видалено із зали судового засідання на весь час судового розгляду. При цьому захист прав та законних інтересів у судовому засіданні здійснював адвокат ОСОБА_7 , якому було надано можливість виступити в судових дебатах та повідомити суду узгоджену з обвинуваченим ОСОБА_6 позицію захисту. 
За таких обставин твердження в касаційних скаргах про порушення права           ОСОБА_6 на захист є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження.             
При призначені покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції з дотриманням положень статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до от. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_6 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, маючи не зняті та не погашені судимості, за короткий проміжок часу знову вчинив ряд корисливих злочинів проти власності, не працює, має негативну репутацію, заходів щодо соціальної реабілітації і становлення на шлях виправлення не вживає. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю злочинів під час досудового розслідування та стан здоров`я ОСОБА_6 , у тому числі наявність тяжких захворювань, на які є посилання в касаційних скаргах.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 185 ч. 2 КК України та остаточне покарання на підставі 
ст. 70 ч. 4 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 
08 квітня 2019 року, мотивувавши таке рішення.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 , перевірив викладені у ній доводи, які аналогічні доводам касаційних скарг, і визнав їх безпідставними, належним чином мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. 
Посилання в мотивувальні частині ухвали на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч. 3 КК України, колегія суддів вважає технічною помилкою, яка не перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Питання звільнення засуджених від покарання за хворобою може бути вирішене в порядку статей 537, 539 КПК України за наявності передбачених законом підстав місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, відповідно до вказаних статей. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 14 травня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                        ОСОБА_3