ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 лютого 2020 року           справа №200/11036/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Арабей Т.Г., Гайдара А.В., секретаря судового засідання Сухова М.Є., за участю представника позивача Кислого О.О., представника відповідача Груєнка С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 р.  у справі  № 200/11036/19-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.)  за позовом  Комунального підприємства «Управління міського господарства»  до  Головного управління ДПС у Донецькій області  про зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Управління міського господарства» (далі - позивач, КП «Управління міського господарства») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області  (далі - відповідач-1, ГУДФС),  в якому просило:  визнати протиправними дії  Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо відмови звільнити нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю матеріального складу №2 загальною площею 1428,3 кв.м. та прохідної загальною площею 40,0 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Добропільська, буд. б/н, з-під податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів); зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області звільнити нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю матеріального складу №2 загальною площею 1428,3 кв.м. та прохідної загальною площею 40,0 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Добропільська, буд. б/н, з-під податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року позов задоволено частково, а саме суд: зобов`язав Головне управління ДФС у Донецькій області звільнити нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю матеріального складу №2 загальною площею 1428,3 кв.м та прохідної загальною площею 40,0 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Добропільська, буд. б/н, з-під податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів). В решті позовних вимог відмовив. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь Комунального підприємства "Управління міського господарства"  суму судового збору 960,50 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Апелянтом, в обґрунтування апеляційної скарги зазначено обставини аналогічні тим, що були наведені у відзиві на позовну заяву, а саме те, що у зв`язку з наявністю у ДП "Мирноградвугілля" податкового боргу, майно вказаного платника знаходиться у податковій заставі відповідно до актів опису від 07.02.2014 року №1/25 та від 29.01.2014 року №5/05-06. Вказаними актами опису оформлено у податкову заставу наступне майно ДП "Мирноградвугілля":будівля прохідної складу для зберігання №2, інвентарний №327,2007 р.в. до експлуатації; склад № 2, інвентарний №324, 1991 р. в.; вимощення асфальтне, інв. №339; огорожа території, ворота металеві інвентарний № 333. Державна реєстрація податкової застави за актами опису майна №1/25 від 17.02.2014 та №5/05-06 від 29.01.2014 проведена 05.03.2014 (номер запису про обтяження 4877446) та 28.02.2014 (номер запису про обтяження 4831571) відповідно. Листом від 27.03.2018 № 1-221 ДП "Мирноградвугілля" повідомило Головне управління ДФС у Донецькій області про реалізацію Мирноградським міським відділом ДВС ГТУЮ у Донецькій області вказаного вище майна в рамках виконавчого провадження № 54307202. Згідно до наданої копії листа відділу ДВС вказане вище майно було реалізовано через електронні торги ДП "СЕТАМ" згідно протоколу проведення електронних торгів від 27.02.2018 № 318937. Переможцем визнано Комунальне підприємство "Управління міського господарства" (код за ЄДРПОУ 23982460). Вилучені кошти спрямовані на погашення заборгованості ДП "Мирноградвугілля" за виконавчими провадженнями черги №2 згідно до ст.46 Закону України "Про виконавче провадження". Жодних повідомлень або узгоджень щодо реалізації майна вказаного платника на адресу ГУ ДФС (контролюючого органу) не надходило. Таким чином, в порушення переважного права ГУ ДФС на задоволення своїх вимог за рахунок майна ДП "Мирноградвугілля", яке перебуває у податковій заставі, відділом ДВС проведено його реалізацію. Кошти на погашення податкового боргу зазначеного підприємства від вказаної реалізації не надходили. Тобто кошти від реалізації майна, яке находиться в податковій заставі були направлені для задоволення вимог відмінних від погашення податкового боргу. За вказаним фактом до управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України ГУ ДФС у Донецькій області спрямувало заяву, за результатами розгляду якої 12.07.2018 до ЄРДР було внесено відповідний запис.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року замінено в адміністративній справі № 200/11036/19-а відповідача - Головне управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області.
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Відповідно протоколу №318937 від 27.02.2018 року, Комунальне підприємство "Управління міського господарства" на електронних торгах придбало майно: нежитлова будівля матеріального складу №2 загальною площею 1428,3 кв.м. та прохідної загальною площею 40,0 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Добропільська, буд. б/н., що підтверджено актом про проведення торгів від 19.03.2018 року сформованим начальником відділу Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.30 т.1).
Відповідно до акту про проведені електронні торги від 19.03.2018, торги проведені в межах виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 27.06.2017 про стягнення з ДП "Мирноградвугілля" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди спричиненої смертю чоловіка у розмірі 100000 грн. Тобто з 262200 грн., отриманих за реалізацію майна ДП "Мирноградвугілля", 100000 грн. це сума до відшкодування за вказаним виконавчим провадженням. Зазначені обставини не є спірними.
28.05.2019 державним нотаріусом Першої Покровської державної нотаріальної контори КП "Управління міського господарства" відмовлено у видачі свідоцтва про придбання арештованого або заставленого майна з прилюдних торгів (аукціонів) (а.с.27 т.1).
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.11.2019 вбачається, що нерухоме майно, яке було придбано позивачем на електронних торгах, зокрема будівлю прохідної складу для зберігання обладнання №2, інв. №327, 2007 р.в. до експлуатації та склад для обладнання №2, інв. №324, 1991 р.в. до експлуатації прийнято до податкової застави, яке заборонено відчужувати.
Підставою для застосування обтяжень до майна стали акти опису майна видані  Красноармійською ОДПІ ГУ ДФС в Донецькій області №1/25 від 07.02.2014 року та №5/05-06 від 29.01.2014 року.
03.07.2019 позивач звернувся до ДФС України та ГУ ДФС у Донецькій області з листом щодо зняття податкової застави з нежитлової будівлі матеріального складу №2 загальною площею 1428,3 кв.м. та прохідної загальною площею 40,0 кв.м. розташовані за адресою: Донецька область, м . Покровськ , вул . Добропільська, буд. б/н , що належать на праві власності ДП "Мирноградвугілля".
30.07.2019 ГУ ДФС у Донецькій області повідомило КП "Управління міського господарства" про відсутність законодавчих підстав щодо вилучення з податкової застави майна посилаючись на наявну заборгованість ДП "Мирноградвугілля", якому майно належало до проведення електронних торгів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги, на погашення яких державним виконавцем проведено торги та здійснено реалізацію майна боржника, є заборгованістю попередньої черги відносно заборгованості з податків. 
Суд з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.
Відповідно до підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави;
З наведеної норми вбачається, що зміст даного способу забезпечення полягає у наданні повноважень органу стягнення за певних умов здійснити погашення грошового зобов`язання платника податків за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.
Як зазначено у Рішенні Конституційного суду України від 24 березня 2005 року № 2-рп/2005 (справа № 1-9/2005), сутність податкової застави полягає у запровадженні на певний строк особливого порядку розпорядження платником податків своїми активами. Цей інститут як спосіб забезпечення не погашеного у строк податкового зобов`язання є джерелом наповнення бюджетів та державних цільових фондів.
Відповідно до статті 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
У разі якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, у податкову заставу передається майно платника податків, який згідно з умовами договору був відповідальним за перерахування податків до бюджету та/або майно, яке внесене у спільну діяльність та/або є результатом спільної діяльності платників податків. У разі недостатності майна такого платника податків у податкову заставу передається майно інших учасників догов
За положенням п. 89.3 ст.89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
За положенням ст.. 90 Податкового кодексу України, пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.
Відповідно до статті 91 Податкового кодексу України, платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом.
Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди.
У разі якщо в податковій заставі перебуває лише готова продукція, товари та товарні запаси, платник податків може відчужувати таке майно без згоди контролюючого органу за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні, та за умови, що кошти від такого відчуження будуть направлені в повному обсязі в рахунок виплати заробітної плати, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або погашення податкового боргу.
У разі відчуження або оренди (лізингу) майна, яке перебуває у податковій заставі, платник податків за згодою контролюючого органу зобов`язаний замінити його іншим майном такої самої або більшої вартості. Зменшення вартості заміненого майна допускається тільки за згодою контролюючого органу за умови часткового погашення податкового боргу.
У разі здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу платник податків несе відповідальність відповідно до закону.
Підпунктом 93.1.1 пункту 93.1 та пункт 93.2 статті 93 Податкового кодексу України  визначено, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку.
Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.
За пунктом 93.4 ст.93 Податкового кодексу України, у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.
За положенням п. 95.1 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Механізм застосування податкової застави контролюючими органами визначено Порядком застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586 (далі - Порядок №586).
Пунктом 9 Розділу І Порядку №586 передбачено, що право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 статті 89 глави 9 розділу II Кодексу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №586, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №586, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3). Повноваження щодо опису майна платника податків, що має податковий борг, покладаються на податкового керуючого.
Пунктом 8 Розділу ІІ Порядку №586 передбачено, що у разі збільшення суми податкового           боргу складається акт опису майна на суму, що відповідає сумі податкового боргу платника податків.
За змістом пункту 10 розділу ІІ Порядку №586, опис майна може бути проведено за інформацією, документами і матеріалами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів).
Приписами пунктів 1, 2 розділу IV Порядку №586 встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п`ятиденний строк з дня складення акта опису майна. 
Така реєстрація здійснюється: 
- щодо рухомого майна - відповідно до  Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, та Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України від 29 липня 2004 року № 73/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 липня 2004 року за №942/9541 (із змінами);
- щодо нерухомого майна - відповідно до  Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  , Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141,  постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  та  наказу Міністерства юстиції України від 21 листопада 2016 року № 3276/5 "Про затвердження Вимог до оформлення заяв та рішень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 листопада 2016 року за № 1504/29634.
За змістом пункту 1, 3 розділу V Порядку №586, платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом.
Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з дня отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді про надання (ненадання) згоди.
У разі здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу платник податків несе відповідальність відповідно до закону.
За положенням пункту 1, 2, 4 розділу ІV Порядку №586, у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення (додаток 7).
Звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 93.2 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу.
У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 глави 9 розділу II Кодексу таке майно звільняється з-під податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету від такого продажу.
Отже, положеннями ПК України та Порядку №586 встановлена вимога обов`язкового отримання згоди контролюючого органу для відчуження майна яке перебувати в податковій заставі, тільки у разі такого відчуження платником податків. 
При цьому, контролюючий орган самостійно повинен здійснювати  заходи щодо погашення податкового боргу у тому числі шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 
Матеріали справи свідчать, що з моменту внесення запису щодо публічного обтяження (податкової застави) відповідачем не були вжитті заходи щодо продажу майна, яке перебуває у податковій заставі для погашення податкового.
Стаття 5 Закону України «Про виконавчу службу» встановлює, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби.
Відповідно до ч.1, 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
За положенням ч. 1 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону.
Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.
Статтею 46 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; 5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.
Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів.
За положенням ч.1, 5 Закону, Грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).
Отже, позивачем на електронних торгах було придбано нерухоме майно яке було реалізовано державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, вимоги, на погашення яких державним виконавцем проведено торги та здійснено реалізацію майна боржника, є заборгованістю попередньої черги відносно заборгованості з податків. 
За положенням ст. 17 Закону України «Про заставу», заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.. 18 Закону України «Про заставу», наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попередніми договорами застави.
Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов`язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя (попередніх заставодержателів) зберігає силу.
Вимоги заставодержателя, у якого право застави виникло пізніше, задовольняються з вартості предмета застави після повного забезпечення вимог попередніх заставодержателів, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Згідно ст.. 21 Закону, реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів).
Відповідно до ст..28 Закону України «Про заставу», застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.
Отже, в разі примусового продажу заставленого майна застава припиняється.
Таким чином, оскільки на даний час нерухоме майно яке перебувало в податковій заставі в примусовому порядку в межах примусового виконавчого провадження було реалізовано на торгах у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», результати торгів не оскаржені,  податковим органом жодних дій щодо примусової реалізації майна на погашення податкового боргу не здійснювалось, суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача звільнити нерухоме майно з-під податкової застави. 
Звернення до органів Національної поліції та  внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за відсутністю судових рішень, зокрема вироку за даним фактом, не випливає на положення Закону України «Про заставу» в частині підстав для припинення  застави.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статями 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 р.  у справі  № 200/11036/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 р.  у справі  № 200/11036/19-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 25 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач                                                                    Е.Г.Казначеєв

Судді                                                                                         Т.Г. Арабей 

                                                                                                  А.В. Гайдар