ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року		Справа № 140/1671/19 пров. № 857/13606/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Попка Я.С.
суддів                                                             Сеника Р.П., Хобор Р.Б. 
за участю секретаря судового засідання    Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Каленюк Ж.В., 15:55:32 год, м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 8 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання діянь (дій та бездіяльності) неправомірними, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

22.05.2019 позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просить: визнати неправомірними діяння (дії та бездіяльність) відповідача внаслідок чого припинено виконання рішення Горохівського районного суду від 15.05.2010 по справі №2-291-2010 про перерахунок і виплату пенсії; стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 593414,79 грн., моральну шкоду в сумі 500  000 грн., судові витрати в сумі 4300 грн.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року замінено відповідача Локачинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області на його правонаступника – Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі, визначеному в рішенні Горохівського районного суду Волинської області від 14 травня 2010 року у справі №2-291-2010, за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі, визначеному в рішенні Горохівського районного суду Волинської області від 14 травня 2010 року у справі №2-291-2010. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14 травня 2010 року у справі №2-291-2010 встановлено право позивача на пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2007 року по 01 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року, з урахуванням положень частини третьої ст.67   Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого  законом  на відповідний період. Однак, орган Пенсійного фонду при нарахуванні та виплаті пенсії позивачу (державної та додаткової) відповідно до статей  50,  54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірах встановлених Постановою №745 з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2011 року, а також Порядком №1210 з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, та з 03 серпня 2014 року діяв правомірно. Таким чином, суд першої інстанції констатує протиправність бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області (правонаступником якого є відповідач) щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії позивача за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 500000,00 грн. моральної шкоди, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки  позивач не надав суду доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальних витрат, понесених позивачем. Надані виписки з історії хвороб за 1999-2008 рік не є доказами того, що погіршення здоров`я спричинено діями (бездіяльністю) органу Пенсійного фонду, оскільки спірні відносини виникли значно пізніше. У свою чергу, суд враховує відношення позивача до обставин, які склалися, зокрема те, що за вирішенням спору він звернувся лише у 2019 році.
Не погодившись частково з рішенням суду першої  інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат, вважаючи його постановленим в цій частині з порушенням норм матеріально і процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що діяння (дії та бездіяльність) працівників управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі і їх правонаступників згідно положення ст.ст. 22, 46, 58, 129 Конституції України, ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» і ст. 257 КАСУ є неправомірними. А це означає, що неправомірні дії управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі і їх правонаступників по незаконному зменшенню розміру його пенсії призвело до виникнення значної заборгованості в розмірі 593 414,19 грн. згідно висновків судово-економічної експертизи № 55 від 15.04.2019 року. Тобто, наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями органів ПФ України у Волинській області і шкідливими наслідками від вказаних діянь, у вигляді заборгованості по його пенсії, очевидна.
Крім того, апелянт звертає увагу, що в його позовній заяві ставилось питання про відшкодування матеріальної шкоди.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:
Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.
Встановлено, що ОСОБА_1 є  учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; йому встановлена 2 група інвалідності довічно, захворювання якого пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зазначені обставини підтверджуються копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) А№ 106910, довідкою до акта огляду МСЕК ВЛН №023021, посвідченням інваліда 2 групи. Позивач є отримувачем пенсії по інвалідності, яка призначена йому 17 жовтня 2000 року. ОСОБА_1 перебував на обліку, як отримувач пенсії, в управлінні Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області.
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14 травня 2010 року у справі №2-291-2010 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Горохівському районі Волинської області зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2007 року по 01 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року, з урахуванням положень частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» перерахунок здійснювати, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом на відповідний період. 
23 червня 2010 року Горохівським районним судом Волинської області на виконання рішення суду у справі №2-291-2010 видано виконавчий лист. 
07 липня 2010 року постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Волинській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-291 від 23 червня 2010 року (ВП №20115333)  , яке, як видно з постанови державного виконавця від 23 вересня 2010 року, закінчено у зв`язку із виконанням рішення суду у повному обсязі у строк, наданий боржнику для добровільного виконання.
Вважаючи протиправною бездіяльність органу Пенсійного фонду щодо виконання рішення суду від 14 травня 2010 року справі №2-291-2010, ОСОБА_2 22.05.2019 звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Позивач – це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідач – це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Зі змісту наведених правових норм видно, що при розгляді адміністративної справи обов`язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.
При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.
Задоволення адміністративного позову є можливим в разі встановлення судом фактів того, що оскаржені позивачем рішення, дії чи бездіяльність відповідача вчинені з порушенням ознак, передбачених частиною 2 статті 2 КАС України та порушують права, свободи чи законні інтереси позивача.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Встановлено, що рішення Горохівського районного суду Волинської області від 14 травня 2010 року у справі №2-291-2010 щодо проведення перерахунку та виплати пенсії позивачу набрала законної сили і є обов`язковою до виконання.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що фактичний зміст розглядуваних правовідносин полягає у контролі за виконанням вказаного вище судового рішення в адміністративній справі.
Так, статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Зміст такої заяви, порядок її подання і судового розгляду визначені частинами 2-6 ст.383 КАС України.
Отже, в разі протиправності, на думку позивача, вчинених відповідачем – суб`єктом владних повноважень, рішень, дій чи бездіяльності на виконання рішення адміністративного суду, до адміністративного суду слід подавати відповідну заяву, а не новий адміністративний позов із вимогами про виконання попереднього судового рішення.
Аналогічні правові приписи містились і в частинах 9, 10 ст.267 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року).
З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обрання позивачем невірного способу захисту порушених прав, і як наслідок відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14 травня 2010 року у справі №2-291-2010 суми, належні позивачу до виплати, не нараховувалися, питання стягнення конкретно визначених сум не вирішувалися, натомість зобов`язання провести таке нарахування та подальшу виплату було покладено на відповідача у справі.
Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України  рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, п.2 ч.1 ст.315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-                                                                               
                                                                                                                                                                                     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 140/1671/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання діянь (дій та бездіяльності) неправомірними, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	Я. С. Попко 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 12.02.2020.